198 SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK. 



A növénytani szakosztály 1908. évi május hó 13-án tartott CXXXIX. 



ülésének jegyzökönyve. 



Elnök: Klein Gyula. Jegyző : M o e s z Gusztáv. 



1. Kerékgyártó Árpád: az Eranthis hiemalis S a 1 s b.-nek 

 Budapesten való előfordulásáról tart előadást. Előadó e ritka növényt f. évi 

 ápr. 7-én találta először a Jánoshegy közelében, a Hármaskúthegyen, tölgj'- 

 erdőben, hol Relleborus dumetorum W. K. társaságában nagyobb mennyi- 

 ségben él. (Az előadás e füzetben megjelent.) 



M á g c s y-D ietz Sándor felemlíti, hogy ismeretlen szerző, kinek 

 álneve Számadó János, az Üj Idők 17. számában tárczát közölt, mely- 

 ben megemlékezik az Eranthis hiemalis-ról is, mondván, hogy márczius hó 

 végén, a Jánoshegy aljában virágzásban látta. A budapesti botanikusokat 

 az a vád érhetné, hogy a főváros környékét még nem kutatták ki. Meg 

 kell azonban gondolnunk, hogy az Eranthis hiemalis-t még virágzó korában 

 is az erdő száraz lombja takarja s igy könnyen érthető, ha figyelmünket 

 kikerüli. 



Felemlíti azt is, hogy vannak növények, melyek hirtelen, minden 

 emberi beavatkozás nélkül is feltűnően elszaporodnak. így szaporodott el 

 egy ízben a Sternhergia is az egyetemi botanikus kertben. Gondolhatunk 

 azonban arra is, hogy a Hármaskúthegyen valaki elvetette az Eranthis 

 magvát. Mindenesetre érdemes e növény budapesti előfordulását továbbra 

 is figyelemmel kisérni. 



Moesz Gusztáv kívánatosnak tartaná, ha azok, kik a szabad ter- 

 mészetben idegen növények magvát vetik el, erről a botanikus közönséget 

 valamely folyóiratban értesítenék. így egyrészt figyelemmel kísérhetnők eme 

 növények sorsát, másrészt nem volnánk kitéve esetleges meglepetéseknek. 



Mágocsy-Dietz Sándor felemlíti, hogy úgy ő, mint P r o c o p p 

 is, jegyzéket szerkesztett a magvak elszórásáról. 



Cserey Adolf Zirczen, az angol kertben látta az Eranthis-t. 



Simonkai Lajos szerint az Eranthis hiemalis nem a mi klímánk 

 növénye és ezért nálunk való előfordulásának nincs növény-földrajzi jelentősége. 



Klein Gyula érdemesnek tartja, hogy e növény itteni előfordulá- 

 sának történetét kutassuk. 



2. Moesz Gusztáv: Brassó vidékének és a Rétyi Nyír Cypera- 

 cea-iról szól, azok nagy részét be is mutatja. 



3. Simonkai Lajos: Hazánk és az Adria északibb mellékének 

 őshonos, valamint kultivált Ribes fajairól szól s azok nagyrészét be is 

 mutatja. Janczewski nyomán a mintegy 152 fajt számláló Ribes genuszt 

 két főszakaszba osztja : Diclinia és Monoclinia. A Diclinia szakaszból 

 nálunk csak kettő őshonos, ú. m. : a .S. alpinum L. és déli fajváltozata a 

 R. grossulariaefolium R e i c h b. A Monoclinia szakaszból nálunk őshonos 

 négy faj, ú. m. a R. multifiorum Kit., a R. petraeum W u 1 f., & R. 

 hunyadense S i m k. és a R. Grossularia L. Többi Ribeseink mind kultivál- 

 tak. Kultiválják őket részint élvezhető terméseikért, részint korán virító 

 szép virágaikért, részint pedig gyepünek alkalmas voltukért. Külföldi eredetű. 



