208 TUZSON J. 



Ennek következtében az olyan növényalakok, a melyekről 

 feltételezzük, hogy a megkülönböztetés alapját tevő sajátságaik- 

 ban változásnnk vannak alávetve, hogy csupán a termőhely be- 

 hatásai alatt létrejött múló alakok, azok tulajdonképen sem 

 formák, de még subformák sem lehetnek. Az ilyeneknek saját- 

 ságait az illető formák vagy varietások leírásában czélszerű meg- 

 említeni, de tudományosan elnevezett külön egység alapját nem 

 képezhetik. 



A másik tétel, a mit e helyen előre bocsátok, az, — a mit 

 látszólag felesleges is fejtegetni — hogy nincsen semmi okunk 

 a fajt, illetőleg annak alosztályait, — az utolsó kivételével, — 

 valamely növénypéldányhoz (originale) kötni, hanem azok éppen 

 olyan gyűjtőfogalmak, mint a génusz, família vagy rend. És 

 ennek megfelelően sorozzuk a faj keretébe a subspecies-eket, 

 a melyek varietásokat és ezek ismét formákat tartalmazhatnak. 



Természetes, hogy a faj keretében semmiféle fokozat sem 

 szükséyképeni. A fenti fokozat tagjai közé másokat is iktathatunk, 

 mint a hogy azt pl. a bécsi nemzetközi botanikai kongresszustól 

 kiadott nomenklatúra- szabályokban találjuk felsorolva, vagy pedig 

 a mint az Ascherson-Grabne r-féle Synopsis-ban történt. 

 Viszont a faj állhat pl. csupán varietásokból, vagy csupán for- 

 mákból, vagy végül csupán egyedekből. 



A besorozás tudományos alapját az egyes növényalakok fej- 

 lődéstörténeti leszármazása teszi, a mit a morfológiai hasonló- 

 ságok és különbségek mérlegelése révén igyekszünk megállapí- 

 tani, illetőleg a gyakorlatban többnyire csakis az utóbbival szá- 

 molunk. 



A fentemiitett alárendelés nehézségei — a melyek e 

 módszernek sok ellenséget támasztottak, egyrészt abban állanak, 

 hogy a helyes besorozás az összes többi formák vagy varie- 

 tások beható ismeretét tételezi fel és ennek következtében 

 egy „új" növény alakot könnyebb egyszerűen új fajnévvel látni 

 el, mint azt — ha rendszertani értéke úgy kívánja, — az illető faj 

 keretébe pontosan beillesztve ismertetni. Másodsorban pedig az 

 okoz nehézségeket, liogy a természetes rokonságot, illetőleg a 

 leszármazás mikéntjét a legtöbb esetben igen nehéz, sőt több- 

 nyire lehetetlen biztosan megállapítani ; éppen úgy, mint a hogy 

 a génuszokat, családokat és rendeket is sok esetben nehéz, sőt 

 lehetetlen teljes biztossággal olyan sorozatba illeszteni, a mely 

 a természetes rokonságot és a leszármazás történetét híven 

 visszatükrözné. A mint azonban a génuszok, családok stb. csopor- 

 tosításában természetesnek találjuk a fejlődési sorozat rendszeres 

 feltüntetését még akkor is, ha a származási sorozatot nem 

 ismerjük biztosan, éppen úgy a faj határain belül sem lehet — 

 a tudományos rendszertan szempontjaiból — - más elv irányadó. 

 A gyorsan kibontakozó növéuystatisztika és növényföldrajz czél- 

 jainak természetesen ez az elv nem felel meg, mert körül- 

 j)iényesebb és behatóbb munkát igényelő eljárást követel ; a 



