A POTENTILLA RUPE8TRI8 RENDSZERTANI TAGOLÓDÁSA ÉS EIiTERJEDÉSE 217 



A mint az előfordulási helyek sorozatából kiderül, a P. 

 rupestris typikus növénye az északi extratropikus flóravidéknek. 

 Legészakibb adatunk a vestergötlandi (58° — 59°), legdélibb elő- 

 fordulási helyeink pedig Spanyolországban, Szardínia szigetén, a 

 Samothiake szigeten s a Hágion Oros félszigeten a 40° tájára esnek. 



Legnyugatibb előfordulási adataink Spanyolország keleti 

 részéből valók; a legkeletiebbek pedig Kis-Azsiaból, nevezetesen 

 a lazisztáni hegyekből 



Ezen a területen a P. rupestris nem ritka, de nem is 

 gyakori és előfordulása szeszélyes, néha majdnem meteorikusnak 

 nevezhető. Jacquin feljegyezte egy herbáriumi czédulára (Hb. 

 Imp. Vindob.) „Austriae rarissime plánta"; Uechtritz ugyan- 

 csak egy herbáriumi czédulán említi, hogy hiányzik déli Lengyel- 

 országból, Felső Sziléziából, Galicziából ; holott e helyeken kívül, 

 köröskörül előfordul. B o r b á s Vasmegye flórájában felhozza, 

 hogy „Felső Lövőn csak egy helyen, de öt évig nem mutatkozott". 



Budapest környékéről, Visegrád mellől Sadler^ említi 

 legelőször s az ő nyomán később Kerner-^ és Borba s^ is; 

 utóbbi csillag alatt, vagyis nem látta. Én Lengyel asszisztens 

 úr társaságában tavaly gyűjtöttem a Sikáros feletti réten, a Dobogó- 

 kőre vivő út mellett, a hol — ha előbb is lett volna — úgy 

 B r b á s figyelmét aligha kerülte volna ki. 



A mint a kisebb részletekben, úgy nagyjából is érdekes e 

 növény elterjedése. Hazánk északi, nyugati és délnyugati hegy- 

 vidékén, ha nem is gyakori, de eléggé elterjedt növény. Az 

 Alföldről és úgylátszik Erdélyből is teljesen hiányzik, Erdélyből 

 a csikmegyei Ocsémtetejé-ről ugyan felemlíti Schur* nem- 

 különben Baumgarten'^ is Brassó és Alsórákos környékéről. 

 Simonkai, ''' mint kérdéses növényt sorolja fel, maga nem 

 gyűjtötte és a Baumgarte n-féle herbáriumban sem találta 

 meg. így lehet, hogy a Pot. rupestris Erdélyből hiányzik. Növé- 

 nyünknek nagy területekről vaió hiányzását különben Z i m m e t e r 

 nyomán Ascherson és Glrabner is kiemelik. Európában, és 

 kelet felé egészen Kis-Azsiáig eléggé el van terjedve, az említett 

 kikerü ése egyes területeknek azonban feliünő. Wolf adatai 

 szerint (i h. 124. old.) hiányzik a P. rupestris Skandinávia 

 északi részéről, Írországból, ^kócziából, Dániából, Hollandiá- 

 ból, Francziaország északnyugati és Olaszország déli részéből, 

 Oroszország és az északnémetországi síkság nagy részéből, Glali- 

 cziából stb. Kisázsián túl, kelet felé nincsenek adataink előfor- 



^ Flóra Com. I'esthiensis, 1840, 209 : „Non frequens in rupestribus ad 

 Visegradum et Dömös". 



'■^ Die Ve^etationsverháltnisse des mittleren und östlichen Ungarns 

 und angrenzenden Siebenbürgens, 1875, 141. 



^ Budapestnek és környékének növényzete, 1879, 164. 



* Österr. Bot. Ztschr. Vül, 1858, 22. 



* Etiumeratio stirpium Maííno Transs5'lvaniae etc, 1 816, II. 60. 

 " Erdély edényes Hórájának helyetibített foglalatja, 1886, 218. 



Növénytani Közlemények. 1908. VII. kötet, 5. füzet. 18 



