NOTHOLAENA MARANTAE ^Q7 



elég sok van a déli oldalon 280 m. magasságban ; kevés pedig 

 a keleti oldalon a nagy bazalt-oszlopok alatt. Valószínű egyéb- 

 ként, hogy a Tapolca körüli bazaltkúpok közül egyik-másikán 

 is elő fog még kerülni ; legvalószínűbb a Badacsonyon (külö- 

 nösen a Tördemic felé eső lejtőjén) való előfordulása, melynek 

 szorgos kutatását ajánlom szaktársaim figyelmébe. 



Ami a Notholaena eddig ismert hazai termőhelyeit 

 illeti, mindeddig csak két biztos termőhelyét ismertük, az 

 egyiket a Szerénységben íGradac-hegy, Rakovac mellett) s a 

 zágrábit. 



Borbás az ÖBZ 1889. évf. 74. lapján Orsova mellől 

 (Verciorova) közölte egy új termőhelyről, mely azonban a 

 magyar határon túl esik. Sok izben kerestem itt, de hiába. 

 Borbás későbben arról értesített, hogy az az egyetlen szikla, 

 nietyen nőtt, az ott épített vasútnak esett áldozatául. 



A .balatoni tehát a zágrábi termőhelyet kötné össze az 

 alsóausztriaival (G-urhofgraben, Aggsbach mellett); de össze- 

 kötésről bajosan lehet szó egy olyan növénynél, melynek 



A Notholaena Marantae előfordulási helyei a Szentgyörgy-hegyen. 

 (Kis-Apáti mellett a Szentgyörgyi kápolnától E-ra levő út nézőpontjáról; 

 a szabad bazalt-oszlopok vastagon vonalozva, -x-gal jelzett pontok a 

 Notholaena előfordulási helyei. — Rajzolta 1920. június 3-án Győrffy.) 



elterjedése nem összefüggő, mert kizárólag csak szerpentin- 

 és bazalt-kőzeten teremvén, előfordulása ezeknek a kőzeteknek 

 fellépésétől függ. Ez magyarázza középeurópai előfordulási 

 helyeinek nagyon elszórt s egymástól távol eső voltát. 

 (Pyraeneusok, tengeri havasok, Piemont, Tessin, Déltirol, 

 Stájerország, Dobrudsa, Bosznia, Morvaország.) 



Végül még néhány szóval igazolnom kell, hogy miért 

 használom a növény megjelölésére a Notholaena nemzetség- 

 nevet, miután Domi n 1 nemrég a Notholaenát a Cheilanthes 

 nemzetségbe olvasztotta. 



D o m i n az ausztráliai flórát tárgyaló művében a harasz- 

 tokat a Chri s t-D i el s-f éle módszer alapján tárgyalja, mely 

 a régi Smith-Sw artz-f élétől annyiban tér el, hogy a 

 Polypodiaceákat nem az indnsium jelenléte vagy hiánya, 

 hanem más bélyegek alapján osztja nemzetségekre. Megenge- 

 dem, hogy ennek a felfogásnak is megvan a jogosultsága, 

 mert tudjuk, hogy p. o. a Dryopteris nemzetség egyes fajai- 



1 Domin, Beitráge zur Flóra und Pflanzengeographie Australiens. 

 Bibi. Bot. Heft. 85. 1. 1914. 7—8. old., 2. 1914. 133. 



