NOTHOLAENA MARANTAE J_ QQ 



fajok számát, az elkülönítő tulajdonságok élesek voltak, amig 

 csak egy vagy néhány fajt ismertünk a nemzetségből, de 

 eltompulnak, mennél tovább halad a kutatás. Ugyanez áll a 

 fajokra s a fajok alá rendelt rendszertani kategóriákra is. 



A természetes rokonsági kapcsolatok felismerése szem- 

 pontjából ezek fontos tények; a gyakorlati következményeket 

 azonban célszerű csak óvatosan levonni belőlük. Az óvatosság 

 azért indokolt, mert mielőtt az egyes fajok teljes fejlődés- 

 menetét pontosan nem ismerjük, előre nem tudhatjuk, nem-e 

 fog felfedeztetni későbben egy olyan másik tulajdonság, 

 amelynek alapján a rendszerezés megváltoztatott alapon fog 

 történni. 



A megkülönböztető bélyegek elmosódása esetén a gya- 

 korlat szinte parancsolólag követeli a mesterséges határ meg- 

 vonását. 



Ez az eset adódott a Notholaena megkülönböztetésénél 

 is, melyet célszerűbb — talán kissé erőltetett módon — a 

 Cheilanthes-töl elkülöníteni, mint evvel összeolvasztani s egy 

 70 — 80 fajból álló nagy nemzetséget teremteni, melynél az 

 albeosztásnak, vagyis a subgenus Notholaena ós a subgenus 

 Eucheilanthes elkülönítésénél ugyanolyan nehézségekbe ütkö- 

 zünk, mint e két nemzetség megkülönböztetésénél. 



(A növénytani szakosztály 1921. január 12-én tartott üléséből.) 



IRODALMI ISMERTETŐ, 



Rapaics Raymund dr. : Az Alföld növény földrajzi 

 jelleme. Erdészeti Kísérletek. 1918. XX. 1—164 1. 



Külső körülmények szeszélyes alakulása következtében ez a 

 mű abban a veszedelemben forog, hogy irodalmunkban talán kisebb 

 nyomot fog hagyni, mint amilyent gyakorolnia kellene tartalmánál 

 fogva. Rapaics dolgozata az „Erdészeti Kísérletek" c. folyóirat 

 XX. (1918.) évfolyamában jelent meg ; a dolgozat első részét tar- 

 talmazó 1. és 2. füzet még eljutott rendeltetési helyére, a második 

 részt tartalmazó azonban nem, mert időközben a csehek benyomultak 

 Selmecbányára s a kész füzetek az ő kezükbe kerültek. Először 

 úgy volt, hogy az erdészeti kísérleti állomás igazgatója menekülése- 

 kor a kész különnyomásokból csak egyetlenegy példányt tudott 

 elhozni magával, mely egyideig mint unikum járt nálunk kézről- 

 kézre ; később D o m i n prágai egyetemi tanár szaktársam szíves volt 

 Selmecbányán kutatást tartani s ez alkalommal még 12 példány 

 került meg, melyből eddig hármat kaptunk kézhez. 



A sajátszerű, a tudományos szakirodalom s a szépirodalom 

 határvonalán mozgó mű tehát bibliographiai ritkaságszámba megy. 

 A tárgy kifejtésének erre a módjára az írót tehetsége, hajlama, 



