AZ ASPARAGUS MÁSODLAGOS IVARI KÜLÖNBSÉGÉRŐL. 7 



a kifejlődés ideje is némileg módosító hatással vannak az ágak és cladodium-ok 

 alakulására. Az .4. aciilifolius pl. Fiume körül sokszor aránylag zsenge és 

 hosszúágú, délibb vidéken fásabb és rövidebb ágú. Általában mennél árnyé- 

 kosabb, nedvesebb és hűvösebb helyen tenyészik a növény, annál zsengébb 

 és hosszabbágú; mennél szárazabb, naposabb és melegebb helyen terem, annál 

 fásabb és rövidebb ágú. Azért természetesen lehetőleg egy termőhelyről és egy 

 időben gyűjtött példákat kell megvizsgálnunk, ha a másodlagos ivari különbség 

 jelenségét tisztán akarjuk látni. Hiszen minden növény tenyészeti szervei vál- 

 toznak a különböző külső élettani hatások alatt, így az Asparagus-í&]6k is. 

 Ehhez járul még az is, hogy legtöbb hazai ,4s^űrű^//s-fajunk, kiváltképpen 

 pedig az A. officinalis áprilistól fogva őszig egymásután több földfeletti ágat 

 hajt, és nemcsak április végén — májusban és júniusban, hanem őszszel is 

 jelenkeznek új hajtások új virágokkal. Az őszi hajtások sokszor tökéletlenül 

 fejlődnek ki ; a virágok nyilának, de a cladodium-ok a rendeseknél rövidebbek, 

 így tehát még időszerint való eltérést is kell megállapítanunk, amely szintén 

 rendszertani tévedésekre adott okot. 



Az ivarszervek eloszlásának jelensége phylogenetikai következtetésekre 

 használható fel. Az Asparagits-génusz természetes elterjedési köre egész Ázsia 

 déli részére, egész Afrikára és Európa déli részére terjed. Közép-Európa hegy- 

 ségein és északi Európában, úgyszintén északi Amerikában az A. officinalis elő- 

 fordul ugyan, de eredetileg csak mint elvadult növény, azaz mint kerti szökevény. 

 A délázsiai és afrikai fajok túlnyomó része kétivarú virágú. A mediterrán A. 

 acutifolius virágáról megállapíthattam, hogy többnyire kétivarú, de egyivarú is 

 fordul elő. Hogy a vele közel rokon fajok, mint pl. A. horridiis, A. aphylhis, 

 stb. milyenek, kellő anyag hiányában még nem állapíthattam meg ; a ren- 

 delkezésre álló irodalmi adatok pedig erre vonatkozólag nem egészen megbíz- 

 hatók, mert a kérdés csak kiválóan figyelmes és hosszas külön vizsgálat 

 útján dönthető el. Az .4. off'icinalis és a vele közel rokon fajok, az A. scaber 

 és .4. tenuifolins — budapesti botanikai kerti példány szerint az A. glyct- 

 carpiis is — többnyire egyivarú és itt a hímnős virág valósággal visszaesés- 

 nek minősíthető. Az A. tenuifolins virága a típustól még abban is eltérő, 

 hogy a hat porzó közül 3—3 felváltva kisebb es nagyobb, úgy hogy itt 

 tridynamia esetéről lehet szó. Ha tekintetbe veszszük azt, hogy az egyivarú 

 virág és a tridynamia-jelensége a földrajzi elterjedési kör északi határán elő- 

 forduló fajokat jellemzi, valószínűnek kell tartanunk, hogy az illető fajok a 

 génusz többi fajaival szemben phylogenetikai tekintetben fiatalok. Ennek alapján 

 az ivari eloszlás phylogenetikai vívmánynak tekinthető, amely nem az egész 

 génuszt, hanem csak a phylogenetikai tekintetben előbbrehaladott és földrajzi 

 elterjedésükben egyúttal északra felhatolt fajokat jellemzi. Figyelembe vehető még 

 az is, hogy a porzó általában szabad, de az Asparagns officinalis porzószála vagy 

 1 mm.-ig a lepellevéllel összenőtt ; az A. íettnifolins virágában még nagyobb 

 mértékben nőtt össze a porzó a lepellevéllel, a mi a déli fajok virágain nem 



állapítható meg. 



Az ivarszervek eloszlásának virágbiológiai jelentősége ismeretes ; a maga- 

 termékenyítés elkerülésére szolgál. De ez czél, nem pedig indító ok. A czél 



