90 GYÓRFFY ISTVÁN 



lének felső részéből, közel a csúcshoz* készítünk keresztmetszetet (22. rajz), 

 akkor itt már a háncs-köteg beékelődési módozata olyan, mint amilyen a 

 P. okioénse levelén volt. 



Lényeges különbséget találtam a levélerek keresztmetszetén, t. i. más 

 szöveti eloszlást látunk egyiken, mint a másikon. 



A P. decipiens levélerének szerkezete a következő : 



A levél színén és fonákán lévő ** bőrsejtek alatt többsoros stereoma- 

 köteget láthatunk ; a levél morfológiailag vett fonákán e stereoma-köteg 

 erős fejlettségű, 2 — 4^5-soros, alkotó-elemei valódi háncssejtek*** sok- 

 szegletűek, elfásodott vastag sejtfalúak. A levél színén lévő háncsköteg már 

 nem annyira erősen fejlett, 2 — 3-rétegü. E két stereoma-köteg között látjuk 

 a két réteget alkotó vezető-paranchy ma-sejteket + és a középponti sejteket 

 (Centralzellen) ■i"'' olyanformán, hogy a stereoma-kötegekkel a összezsugorodott 

 plazmatartalommal telt vezető-parenchyma'í'+'f" érintkezik és közbe zárják az 

 egyesével vagy kettesével kifejlődött, vízvezetésre szolgáló § középponti sej- 

 teket. E vezető-parenchymának sejtjei vezetik a plasztikus anyagokat. §§ 



A P. ohioense levél keresztmetszetén (21. rajz 1.) a következőket láthatjuk. 

 Sokszegletű, csekély üregű háncssejtekből alkotott stereoma-t erősebben kifejlődve 

 csakis a levél fonákán látunk, amely még emellett is gyengébb fejlettségű 

 köteget alkot, mint a minő a P. decipiens-é. A levél színe felé eső felbőr 

 alatt hullámosan ide oda hajlongó, legtöbbnyire vékonyfalú, plazmamaradványt 

 sohase tartalmazó sejtekből álló 1—2 réteget alkotó sejtcsoportot látunk, 

 amely alatt a vezető-parenchymának, plazmolizált tartalmú sejtjei talál- 

 hatók. E vezető-parenchyma-sejtek között találjuk a középponti sejteket, amelyek 

 inkább csak egyesével, elvétve jutnak kifejlődésre (21. rajz 1. ábráján a feltűnőség 

 kedvéért pontokkal raktam teli e középponti sejteket). A levél színén 

 levő hullámosan görbült sejtfalú sejtcsoport alkotói legtöbbször vékonyan 

 maradnak, csak egynehány vastagodik meg közülök körkörösen ; ezek tehát 

 semmi egj'ebek, mint vékonyfalú háncssejtek. Sokszor egy se vastagszik meg 

 közülök, úgy hogy majdnem abba a tévedésbe ejthetne, hogy talán a közép- 

 ponti sejtek külön köteggé csoportosult sejtjei volnának ezek. Pontosabb 

 megfigyelés után azonban nevezetes jelenséget láthatunk, mely amellett 

 bizonyít, hogy ezek csakugyan háncssejtek, ha sejtfaluk vékonyan is maradt. 



* Hogy a metszetet csakugyan arról a pontról kaptuk, meggyőz bennünket az 

 a lényeges ismertető jel, hogy a levél fonákán tetemes kidudorodásokat látunk. 

 (Limpricht 1. c. H. Bnd, p. 618). 



** Moosstudien. Dr. P. G. Lorentz: Studien über Bau und Entwicklungs- 

 geschichte der Laubmoose. Leipzig, 1864. p. 19. 



*** Dr. G. Haberlandt: Beitráge zur Anatomie und Physiologie der Laub- 

 moose. Sep.-Abdr. a. Pringsh. Jahrb. f. wiss. Botanik. Bnd XII, H. 3. p. 360. 

 t Haberlandt 1. c. pp. 402—404. 

 tt Dr. P. G. Lorentz: Grundlinien zu einer vergleichenden Anatomie der 

 Laubmoose. Abdr. a. d. Jahrb. f. wiss. Bot. VI. 1867. pp, 18, 34. 

 ttt = Leitparenchym. 



§ Haberlandt 1. c. p. 403. 

 §§ C. Haberlandt 1. c. pp. 402—406. 



