118 BERNÁTSKY J. 



A mesophyll rendszerint csak 4-sejtsorú. 



A főér feszítőszövete vagy hét rétegből áll ; alsó stereom nincsen , 

 helyette apró-sejlü, vékonyfalú parenchyma van ; csak az edénynyaláb fölött 

 van 1—3 sejt vastagságú stereom és ez is gyenge, sejtjeinek ürege sokkal 

 nagyobb mint a sejtfal vastagsága, mindazonáltal elfásodott. A faedények 

 tágak, az egész hadrom tekintélyes. Mindez hegyi, alhavasi típust árul el, a 

 mely a száraz, forró levegőt nem tűri. 



7. Slreptopus amplexifolws. 



Levelének anatómiai szerkezete sok tekintetben megegyezik a Polygo- 

 ííű/wm-levéllel, úgy hogy a közeli rokonság első pillantásra szembe ötlik. 

 Vannak azonban feltűnő faji jellemvonások is. 



A felbőr oldalfalai szépen, szabályosan hullámzatosak. Az alsó felbőrön jó 

 hosszúra nyúltak, felül rövidek és nagyon szélesek. Az erek mentén az 

 oldalfal többé-kevésbé egyenes. Keresztmetszeti képen az alsó, de különösen a 

 felső felbőr sejtjei kiváló nagyok, kétszer olyan magasak mint a chlorenchyma- 

 sejtek. Amellett az összes falak nagyon vékonyak, csak éppen a külső, 

 tangens-irányúak kissé vastagok. 



A szájnyílások fölött nincsen lélegzési odú, a zárósejtek inkább 

 gyengén kiemelkednek. A zárósejtek felső és alsó szarvai is nagyon gyengék, 

 vékonyak és nem záródnak jól, úgy hogy különösen a felső lélegzési 

 udvar nyílt. 



A mesophyll 6—7 sejtsorú, nagyon szivacsos szövetű. Az alsó-oldali 

 sejtek alakja nagyon változatos, bizarr, sokágú a keresztmetszeti képen is, minél- 

 fogva a levéllemezzel párvonalos irányban is sok sejtközötti üreg van. 

 A felső-oldali sejtek keresztmetszeti képen itt is egyszerűbb alakúak és 

 laposak ; a levéllemezre nem merőlegesen, hanem vele párhuzamosan nyúltak. 



A főér hatalmasan kiemelkedik, azonban a feszítőszövet sejtjei nem 

 igen nagyok. A összes szövetek a főérben is nagyon vékonyfalúak, zsen- 

 gék, valóságos stereom nincsen, amit jóddal külön megvizsgáltam. Csak 

 éppen a felbőr és a vele szomszédos feszítőszövet sejtjei emlékeztetnek gyenge 

 coUenchyma-ra. 



Mindez rendszertanilag jól felhasználható, de egyúttal ökológiailag is 

 érdekes, a földrajzi elterjedéssel és termőhelylyel egyező jellemvonás. Meg- 

 jegyzendő, hogy a hullámos oldalfal korrektív jelenség és a falak vékony- 

 ságával jár, a szilárdítás pótlására szolgál. Páratelt levegő és állandó külső 

 viszonyok, a hőfoknak és nedvességnek csekély ingadozása olyan tényezők, 

 amelyekhez az ilyen levelű növény kötve van ; amellett szem előtt kell 

 tartani azt, hogy a levél ez esetben nagyon rövid ideig él. A rövid nyár 

 alatt úgy nedvesség mint hőmérséklet tekintetében a Slreptopus levele, termő- 

 helyén csakugyan kevés változásnak van alávetve ; a téli hideget azonban 

 nem bírja ki, erre az időre el is hal. Ebből a példából jól látni, hogy vala- 

 mely szerv anatómiai szerkezetéből nem lehet egészen helyesen az illető növény 

 termőhelyének a külviszonyaira következtetni, ha az illető szerv élettartamát 

 nem veszszük egyúttal tekintetbe. Zsenge szerkezet, nagy sejtek, vékony 

 falak és tág üregek általában rövid élettartamra engednek következtetni. 



