A TÓZEGMOHÁK ÖKOLÓGIÁJA 125 



Az egyesület létét biztosító két fő ökológiai tényezőnek — a talajnak 

 és víznek — alkotását, milyenségét vagy eredetét vizsgálva, szintén elég jelen- 

 tős körülményekre bukkanunk. A talajt illetőleg, a tőzeges csak annyiban 

 válogatós, hogy sós és meszes talajon egyáltalában nem képződik. Az egye- 

 sület létföltételei a talajt illetőleg ezen kívül nem szorítkoznak szűk körre, 

 mert hiszen szikla-, homok-, agyag- és húmusztalajon egyformán képződ- 

 hetnek és képződnek tőzegesek. 



Hazánk egyes vidékein, ahol a hegységek alkotó kőzete különböző geológiai 

 korú mész (Bihar-, Mecsek-hegység) szintén fordulnak elő tőzegesek, melyek 

 tehát amellett tennének tanúságot, hogy az ilyen növény egyesületek mész- 

 talajra is telepszenek. E kivételek azonban csak látszólagosak, mert az ilyen 

 tőzegesek mésztalajára fiatalabb korú agyag vagy homok van települve, és 

 így e tőzegesek valódi talaja szintén agyag, illetőleg homok. 



A vizet illetőleg, az vagy talaj- vagy csapadékvíz lévén, a tőzegmohák 

 leginkább az utóbbira utaltak. Fejlődésük első, protonémás szakában tisztán 

 talajvízből táplálkoznak, azért szervezetük is ennek megfelelő. Hogy e lét- 

 föltételt mindig megkapják, spórájuk is tavaszkor csírázik, mikor a talaj szi- 

 lárd csapadékok olvadása következtében vízben bővelkedő. A kifejlődött 

 növényre a talaj víztartalma csak másodsorban lényeges. Tagadhatatlan 

 ugyan, hogy vízben, vagy bővizű talajon a talajvízből is táplálkoznak, de 

 táplálkozásbeli szükségleteiket — már szervezetüknél fogva is — mégis csak a 

 csapadékvizekből fedezik. 



Régebben általános volt az a felfogás, hogy a tőzegniohák a talajt 

 kiszárítják, mivel annak vizét idők folyamán lassanként felszívják és elpárolog- 

 tatják, és ilyen módon a talajt végre is tökéletesen víztelenítik. Ma már tudjuk, 

 hogy e felfogás alapjában hibás. A tőzegmohák szárainak alsó részei a szárnak 

 hosszban való növekedése miatt folyton elhalnak, lassankint tőzeggé alakulnak, 

 tehát mint eihaltak az élő részek feladatát nem teljesítik, és csak általános fizikai 

 törvényeknek vannak alávetve. A tőzeg idővel, fizikai es kémiai behatásokra 

 inkább szigetelő, és a talaj vizét, ha a hajcsövesség törvényénél fogva magába 

 is veszi, azt saját czéljaira dolgozza fel, használja el. A talajvíz ilyenforma 

 fölemelésének és az élő részek okozta elpárologtatásának különben igazi élet- 

 tani czélja sem igen volna, mert Ramann E. pontos kísérleteiből* tudjuk, 

 hogy a tőzegmohák csakis olyan vizekben tenyészhetnek, csakis olyan 

 vizekből tudnak táplálkozni, melyek 100,000 rész vízben legföljebb 3—4 rész 

 (0 003— 004%) oldott ásványi anyagot tartalmaznak. Ilyen körülmények között 

 a talaj vizét, ha ez ásványi tartalmánál fogva megfelelő, olyan mértékben 

 kellene elpárologtatniok, hogy azt a csapadékvizek pótolni képesek nem vol- 

 nának, és így az egész egyesület léte nagyon véges volna. A tapasztalat pedig 

 sok százados tőzegesről számol be.** 



De ellene mond a talajvízből való táplálkozásnak a tőzegmohák egész 

 szervezete is ; felszívó rendszerük, bizonyos epiphyta Orchidea-k és Aroidea-k 



* Organogene Bildungen der Jetztzeit. Neues Jahrbuch der Mineralogie etc. 1895. 

 ** Limpricht: Laubmoose etc. I. 67. old. 



