126 PÉTERFI MÁRTON 



légi gyökereinek gyökérburkával (velamen radicum) úgy élettani szerep, mint 

 szerkezet tekintetében egészen azonos. Ezek a növények pedig tudvalevőleg 

 szintén csapadékvizekből élnek. 



A tözegesek Jeteiének nevezetes kelléke tehát a bőséges csapadékvíz, mely- 

 nek csekély mennyiségű oldott sóiból táplálkoznak. Valójában így a töze- 

 gesek, mint óriási szivacsok működnek, melyek a levegőbeli nedvességet 

 magukba szívják és azután lassan elpárologtatják. Ebből az életmódból ma- 

 gyarázható meg az is, hogy hazánkban tőzegesck csakis a csapadékokban 

 általában gazdagabb hegyvidékeken fordulnak elő ; míg a száraz, csapadékok- 

 ban szegényebb alföldeken egyáltalában hiányzanak. Hegyvidékeinken az évi 

 csapadék közepes magassága átlag 800—1500 (2000) mm, az alföldeké ezen 

 alul marad. Európa északi részein az alföldek is bővelkednek tőzegesekben, 

 dél felé alsó határa mindig feljebb tolódik, míg végre szárazföldünk déli 

 részein tözegesek már csakis az alhavasi tájakban fordulnak elő. A tözegesek 

 alsó határának fokozatos emelkedése dél felé kétségkívül szoros kapcsolatban 

 van az éghajlati viszonyokkal, és e határokon alul az évi közepes hőmérséklet, 

 és így a párolgás is olyan fokú, a csapadékviszonyok olyan kedvezőtlenek, 

 hogy a tőzegmohák egyáltalában nem élhetnek meg. 



A talajon, nedvességen és melegségen kívül a fény is nagy mértékben 

 befolyásolja a tőzegmohákat, melyek általánosságban inkább árnyékot ked- 

 velő növények. Erős fény ellen a legtöbb Sphagnum-í&j hatásosan védekezik, 

 nem is egy, hanem többféle módon ; ekként biztosítván a sikeres áthasonítást. 



A tőzegeseknek közepükön való domborodása, mint jellemző alaki tulaj- 

 donság, már említve volt. Létrejötte a következő. A tőzegmohák jó része két- 

 laki lévén, ivaros úton csakis a legkedvezőbb, aránylag elég ritka körülmé- 

 nyek között szaporodhatnak. Gyakori tehát még az egylaki fajokon is az 

 ivartalan szaporodás, mely néha úgy történik, hogy az előtelep szélének 

 egyik peremsejtje oszolni kezdvén, előtelep-sarjat hajt, ami róla leválik és 

 önálló másodlagos előteleppé fejlődik ; ebből azután több új növény kelet- 

 kezik. Gyakoribb ennél az ágsarjakkal való szaporodás. Egyes ágak ugyanis 

 meghosszabbodnak, a főszár módjára növekednek, az anyanövényről leválnak 

 és önálló életet folytatva, új növényekké válnak. Ha most csak egyetlen 

 gyepkúpra vagyunk figyelemmel, úgy szembetűnik, hogy a kúp kima- 

 gasló közepe a legidősebb, a középtől távolabbi övek pedig a fokozatosan 

 fiatalabb egyedeket foglalják magukban, melyek alacsonyabbak. Ilyenformán 

 a gyep széle felé a legfiatalabb egyedek a legalacsonyabbak. Egyetlen gyep- 

 ből másodlagos gyepek is keletkeznek a régi, az újak közül természetesen 

 némileg kimagasló, gyep körűi. Ilyen módon a tőzeges nemcsak terjedelmé- 

 ben gyarapszik, hanem közepe folyton domborodik is. 



Az eddigiekben a tőzegeseket, mint a tőzegmohák egyesületét általános 

 szempontok szerint vizsgáltuk ; lássuk már most a tőzegmohákat, mint az 

 egyesület tagjait, szemügyre vévén különösen az anatómiai szerkezetük és 

 életkörülményeik között fennálló kapcsolatot. 



Az előtelep a többi mohákétól alig és csak alakilag különbözik, mert 

 lemezszerű, és ilyen előtelepe más moháknak is van (Georgia, májmohák) ; 



