A PTERYGONEURUM CAVIFOLIUM ANATÓMIAI SZERKEZETE. 143 



szájnyílás keresztmetszeti képe, melyet következőképpen jellemezhetünk. A 

 szájnyílás zárósejtjeinek kutikulás sarkantyúi erősen kifejlődőitek, úgy az 

 epi-, mint a hypobasalis helyen ; mindakettő erős, meggörbült szarvhoz hasonló. 

 Az epibasalis kutikulás lécz vagy sarkantyú jobban kifejlődött, ezért a száj- 

 nyílás záródásakor érintkeznek is, és meglehetős nagy eisodialis udvart képez- 

 nek. A hátulsó sarkantyúk már nem érintik egymást, de azért ezek is nagyon 

 fejlettek és határozott opisthialis udvart alkotnak. A zárósejtek, illetőleg a 

 szájnyílás alatt nagy belső légudvar látható (2). 



Nagyon feltűnő, hogy a zárósejteknek ama részletén, ahol a szom- 

 szédos felbcr-sejtekkel érintkeznek, mély barázda látható ; a kutikulás 

 réteg itt, e helyen vékonyabb és a zárósejtek kitornyosodnak erre a barázda 

 felé is, mint valami kutikula-sarkantyúk. A szájnyílás határát — felülről tekintve 

 tehát — egy tojásalakú barázda jelzi. Hasonló alkotású szájnyílást az irodalom 

 nem említ,* nem láttam eddig magam sem. 



A tok szerkezetének ismertetése alapjául szolgáljon a 47. rajz, mely egy 

 fiatal tok urna részéből készített km. -ét tűnteti fel. Kívül színtelen sejtfalú, egy- 

 rétegű felbőr borítja (1)^ sejtjeinek a külső fala nagyon vastag (5). Az egyes 

 sejtek sugarasan nj'últak, sejtüregük terjedelmes, tág, és szemölcsösen ki- 

 domborodnak. A már érett tokon inkább lapítottan négyszögletesek és sejtfaluk 

 pirosas-barnás ; ezek a téglás sejtek pedig úgy jönnek létre, hogy a sugara- 

 san nyúlt felbőrsejtek tangensirányú falakkal több sejtre oszlanak, amint a 

 47. rajzon láthatjuk. Az egyrétegű felbőr alatt sokszögletű sejtskből álló, majd- 

 nem színtelen, nagyon kevés chlorophyllt tartalmazó, szemecskés plazmájú, 

 szintén vékonyfalú parenchyma-t látunk (2), melynek sejtjei minél inkább 

 közelednek a középrész felé, annál kisebbek. 



A felbőr (1) és az alatta levő parenchymás rész (2) alkotja az 

 amphithecium ot. Ezen belül találjuk az endothecium-ot ; a kettő közötti ha- 

 tárvonal nagyon éles (rajzomon a határt képező sejtfalrészleteket pontozva 

 láthatni). Jellemző, hogy levegő-ürege nincsen, hiszen az áthasonitásban nem 

 igen vesz részt. 



Az endothecium két külső rétege (.V) borítja a spóratermő réteget (4)\ 

 ez utóbbit, valamint az endothecium külső részét alkotó réteg (J) suga- 

 rasan lapított, vékonyfalú sejtekből áll, amelyek az amphithecium felé erősen 

 kidomborodnak, míg a középpont felé eső részletei sokszögletűek ; az 

 alatta levő réteg, melynek egyes részlete néha többsoros, nagyon apró 

 sejtekből áll. Csak ez alatt találjuk azután a spóratermő réteget {4). 

 A spóraanyasejtek elég nagy, inkább négyzetes alakú sejtek ; plazmatar- 

 talmuk 1, esetleg 2 spórává húzódik össze, amelyek az egymásra gyakorolt 

 nyomás folytán háromszögletesek. A spóra-anyasejtek nagyon sokszor 

 tangensirányú falakkal apróbb sejtekre oszlanak, amikor is mindig csak 

 egy spórává húzódik össze a plazmatartalom. 



* Haberlandt Beitráge etc. 465—75 old. XXVL tábla ; — E. Bünger: 

 Beitríige zur Anatómia der Laubmooskapsel. — Sep.-.'\bdr. aus Bot. Centralblatt 1890. 

 XLII. No. 20—25., Taf. 



