STAUB MÓRICZ EMLÉKEZETE. 41 



36 növényfajt, közöttük négy újat írt le, az E 1 1 i n g s h a u s e n felülbírálása 

 alá bocsátotta, és részben ugyan már 1878ban elkészítette, de csak 1882-ben 

 adta ki. A leírt növényzetről megállapítja, hogy ezek az idősebb mediterránba 

 tartozók, benne a legrégibb miocaen korú fajok, sőt ennél régiebbek is elő- 

 fordulnak, ami megállapításait érdekesekké teszi. 



•»Az üsvilági Ctenis-fajok és a Clenis hungarica<<. leírásában (^1896.) 

 egyrészt a Ctenis nevű fosszil harasztok összehasonlító leírását adja, más- 

 részt leírja a Krassó-Szörény-megyei Dománból származó új fajt, amelyet 

 hazánk lyas-korú flórája egyik legérdekesebb, legszebb növényalakjának 

 mond, és amelyben a sorus-ok fölismerésével újabb bizonyítékot szolgáltatott 

 arra nézve, hogy a fosszil Ctenis-{si']ok harasztok. 



S t a u b-nak a hazánk fosszil helyi flóráiról szóló dolgozatainak leg- 

 jelcntékenyebbike ■»A Zsilvölgy aquitánkorú Jlórájá«-ió[ (1887.) szól. Ebben 

 a H e e r ugyané területre vonatkozó meghatározásainak tekintetbe vételével, 

 önállóan feldolgozott képét adja a czímben foglalt növényzetnek. Összesen 

 92 fosszil növényíajt ír itt le, ezek között 20 újat. Miként dolgozataiban 

 rendesen tenni szokta, — de itt még sokkal behatóbban, — idézi az összes 

 fajokkal kapcsolatos egész irodalmat az 1820— 3Ü-as évektől kezdve. Nagyon 

 tüzetesen foglalkozik már ebben a dolgozatában a C/;/í2a;;zo»n/?»-fajokkal, a 

 mi azután utolsó ismert müvének az alapját képezte. A zsilvölgyi növényzet 

 feldolgozásában nagy súlyt helyez a fajok növényföldrajzi és phylogenetikai 

 vonatkozású kérdéseire, és az Englerféle flóraterületeket szem előtt tartva, 

 arra az eredményre jut, hogy a Zsilvölgy aquitán-korú flórája növényzetének 

 elemeit túlnyomóan déli Brazília mai növényei között találjuk, ezen kívül pedig 

 az óvilág trópusi flóraterületén előfordulók — és az északi, extratropusi 

 terület mai növényei között. Ezeket az eredményeket a kapcsolatos ökológiai 

 fejtegetésekkel kíséri. Habár a fajok biztos meghatározásának nehéz, sőt sok 

 esetben lehetetlen volta, amit az egyes fajok leírásában több helyen maga is 

 kifejezésre juttatott, a föltevések egyes részleteiben akadályokat képez, két- 

 ségtelen, hogy Staub eme dolgozatában nagyon jelentős módszert követ, 

 és a palaepohytologia tételeihez úgy botanikai, mint geológiai szempontokból, 

 különösen pedig hazánk természetrajzi viszonyainak ismeretéhez értékes ada- 

 tokat szolgáltatott. 



Utolsó munkája volt ».4 Cinnamoiiiiim-nem története ^<. Míg dolgozatait 

 kezdetben a külföld jeles tudósainak felülvizsgálása alá bocsátotta, hogy 

 folyton tovább haladva, választott szakmáját szilárd alapokon művelhesse, és 

 további dolgozataiban is főként a palaeophytologiában meglevő nyomdokokon 

 haladt, az alatt kritikája folyton erősbödött és a Cinnautomtmt-nemről szóló 

 dolgozatában már a palaeophytologia adatainak, különösen a botanika szem- 

 pontjából égetően szükséges revíziójához is járult. Maga mondja, hogy ez 

 adatok között sok a pelyva, amit ki kell tisztítani és a Cinnainomtiui-fajok 

 rendszertani értékének megállapítását is a munka feladatául tűzte. Eme czél 

 szemelőtt tartásával írja le Európa, Ázsia, Észak-Amerika, Grönland és Ausz- 

 trália eddig ismeretes fosszil Cinnainoinwn-faiait, geológiai előfordulásuk sze- 

 rint, és kijelöli a kétes meg a törlendő fajokat. Vizsgálatait a jelenkori 



