44 TUZSON JÁNOS 



vívott, de melyekből állami léte első évezredének végén főnixként feltámadt, 

 a boldogabb jövő reményével szívében. Egy nép, mely mint a mienk, mond- 

 hatni majdnem folytonosan fegyverben állott, kultúrával nem sokat törőd- 

 hetett ; daczára annak, hogy a vallás már régen előkészítette a talajt, mely 

 a kultúra iránt fogékonynyá tette. Midőn a magyarnak már nem volt mit 

 félni a töröktől, tatártól, akkor egy szerencsétlen politika meg akarta fosztani 

 nyelvétől, nemzetiségétől és ezekkel együtt megdönteni államfenntartó erejét 

 és politikai túlsúlyát ; pedig ha hazánkat, ha államunkat hatalmassá, erőssé, 

 ha létét még a jövő századok viharaival szemben is ellenállóvá akarjuk tenni, 

 akkor e czélt nemcsak az anyagi gyarapodással érjük el, hanem azzal is, 

 hogy nemzeti kultúránkat megerősbítjük, tekintélyessé és a hazában lakó nem 

 magyarajkú honfitársakra vonzóvá teszszük.« 



Nem kell bővebben fejtegetnünk, hogy aki ezt irta, — a nyílt, 

 és elveihez mindig hü Staub — annak szívét lángoló hazaszeretet töl- 

 tötte be. 



Staub nem volt magyar származású, és a magyar nyelvet tulajdon- 

 képpen élete végéig sem sajáatotta el tökéletesen ; de érzelmei, munkál- 

 kodása, tudománya a miénk volt. Sajnos, hogy éppen mi magyarok ezt nem 

 mindig és nem mindenkin tapasztaljuk. De nem erről akarok szólni, hiszen 

 a mai alkalom nem a kritikáé, hanem az elismerésé ; nem is azért említettem 

 azt meg, hanem azért, hogy a Staub Móricz emléke annál fényesebben 

 tündököljék előttünk. 



A Staub egyéni jellemének leírása czéljából, ifjúkorától kezdve leg- 

 bensőbb barátjának, K o c h Antal egyetemi tanárnak a Földtani Társulat 

 múlt évi közgyűlésén elhangzott megemlékező szavaihoz fordulok, amelyek 

 a következők : » Rendkívül önérzetes, erélyes és szókimondó, érzékeny lelkű 

 férfiú volt, aki szerette és el is várta, hogy sikeres munkálkodásáért a meg- 

 felelő ehsmerést is arassa. Meggyőződéseihez, melyekhez fáradságos munka, 

 hosszú tanulmányok és élettapasztalatok árán jutott, szívósan ragaszkodott, 

 és mindenkivel szemben bármikor kész volt lándzsát törni mellettük. 



Magaviselete szaktársaival és barátaival szemben férfiasan egyenes és 

 nyílt, szíves és szolgálatra kész ; de ha ellenkező véleményen volt, azt is 

 tartózkodás nélkül nyilvánította és e szerint cselekedett is. Társaságban nagyon 

 kedélyes és bizalmas természetű volt ; nagyon szeretett kedélyesen évődni 

 másokkal, a legkisebb sértési szándék nélkül. Nagyon hamar tudott ismerkedni 

 és barátkozni, de igazi, benső és tartós barátságot érzékeny lelkületénél fogva 

 nem sok emberrel tartott. Családjáért rajongott, az aggodalmasságig gondos 

 és szerető férj és apa volt.« 



Ama néhány év alatt, amíg szerencsés voltam S t a u b-nak ismerőse 

 lenni, azt tapasztaltam, hogy a férfit, a barátot és a szaktársat ugyanolyan 

 jeles tulajdonságok díszítették, mint aminőket tudományos munkái bizonyí- 

 tanak. Minden tettéből kiérzett a nyíltság, a nemes szív és a lángoló tudo- 

 mányszeretet. És rövid ismeretségünk történetéből is sok bizonyítékot tudok 

 lelki szemeim elé idézni arra nézve, hogy a föntebb idézett jellemzést nem 

 csupán a legjobb barát érzelmei sugallták, hanem hogy az olyan, mint amit 



