se 



sequens-makeri , så atl nian f. e. ej anser hvarje fjällvexl för 

 afart derför att den har fjäll-varieteternes yttre pregel ; f. e. 

 Arnica alpina synes visst sta i samma förlinllande till Arnica 

 montana, som Aparqla autumn. Tara.rari till den vanliira ; 

 men att deraf sluta, atl de bada förslntimnde ej borde skiljas, 

 Tore förhastadl. Sa utmärka sig Ghjcrria niarithna, Fcstnca 

 durinscula occ/d., Anna-ia maritima ni. (1. just genom den 

 lijxiirierande stolon-bildning, som iir cll utmärkande (iiag i 

 vegetationens skaplynne vid Yeslhafvet (den blida höst- och 

 vår-temperaturen gynnar denna), men då den normala Oly- 

 cevia distans etc. der förekommer tillika, så tvekar jag, att 

 det år rätt endast at analogier slula, att de böra furenas. Mig 

 synes det åtminstone vara en lika naturlig slutsålts, att de 

 vexter, för hvilka en sådan bildmufj ar innjot jwrmalf, må- 

 ste vara inskränkte til! den region, som är gynnande f.,r en 

 dylik bildning såsom Arnica alpina till fjällen , Arnieria 

 maritima till Vesterhafvet. (Tyskarnes Arnica montana al- 

 pina synes vara nagol helt obetydligare än vår art, liksom 

 deras Aparyia Taraxaci Iverloni är vida båtde ån v;;r}. Yl 

 hafva många exempel, att en bildning, som (örelrädesvis till- 

 hör arterne i en region, anlagcs äfven af främmande, som i 

 den intränga. Så f. e. hafva alla de egentliga fjäll-pilarne 

 blad och blomning (med bladiga hängeskafl) samtidige, men 

 äfven andra arter, f e. S. nir/ricans , S. caprca ^ S. dcpres- 

 sa , S. hastata m. fl., som i Skåne blomma på bar qvist med 

 oskaflade bangen, fa hängena mot INoruen allt mer och 

 mer samtidiga och slutligen i fjällregionen älven bladigl skaf- 

 lade; så afviker ock -^\ majalis AYhlnb. Lapp. från S. arbu- 

 scula 1. c. Dessa förhållanden lata icke blolt förklara sig, 

 utan äro äfven nödvändiga (öljder af den klimateiiska olik- 

 heten; ty i södern kommer vårvarman småningom, afbrulen 

 genom flera recidiver af vinterköld , hvarföre endast hänge- 

 nas mera utbildade knoppar utvecklas, da i högre norden 

 vår- och sommar-varma i förening samli(iigt ulACckla blad 

 och blomning. Flera Saliccs, soin i Ijällen alltid hafva blad 

 och blomning samtidiga, få de sednarc tidiga, odlade i sö- 

 der; se f. e. Willdenows Berl. Baumz. öfver S. MuJfeniana 

 eller ylobra o. s. v. — Yissa slägten synas mera benägne 

 att bilda lokala, andra klimaleriska afarter, och da bada före- 

 komma, såsom bland Sa/icrs , underordnas de förra de sednare. 

 II. Sedan vi nu antydt skillnaden cmcllåw artförändrin- 

 f/ar och afarter, hvilka båda 'i sann mening endast kunna 

 kallas varicleter, återstår alt afsöndra de öfriga bildningar, 

 som vanligen äfven riknas af en del til varieteler, af andra 

 åter till egna arter och i sjelfva verket äro ett medelting imel- 

 lan båda, nemligen Underarter (Subspecies) och Bastard- 



