79 



emot de eio .vida underordnade de sednare i fräga om arf- 

 beslämiiingar och allt, som hvilar pa en rent objekliv och 

 passiv upfatining af föremålen. 



Alt Skandinaviens Bolanisler i allmänhet aro att hän- 

 föra under den klass, som sysselsätter sig med studium af 

 åen lefvande naluren, är kändt och lätt (örkiaradt; ty genom 

 saknad af betydligare otTentliga samlingar, äfvensom genom 

 sina egna inskränkta pekuniära liilgångar och de proportions- 

 vis ännu obetydligare piiblika medel, som för dem äro alt 

 tillgå, liksom tvingas de alt, med försakande af det vidsträckta 

 och lockande falt, dit det för de flesta andra europeiska län- 

 ders botanisler, ehuru i mer eller mindre grad, är tillatet ka- 

 sta sina blickar, vända sig till den natur, som närmast om- 

 gifver dem och åt dess studium helga sina krafler, från hvil- 

 ket allmänna förhiillande blott en eller annan, al helt och 

 hållet enskilda omständigheter mera gynnad, då och då gjort 

 nndantag. Botanikens literatur visar äfven, alt det är inom 

 kryptogamernas i de nordiska länderna mera rika gebit, som 

 Skandinaviens Botanister företrädesvis förvärfvat ett celebert 

 namn. De hafva dock derfore icke torsunimat den fane'Oga- 

 ma vegetationen, sa vidt det nembgen för dem varit möjligt 

 att bearbeta delta falt; och fisra arbeten hafva äfven i denna 

 väg utkommit, som alltid komma alt med rätta iniaga ett ut- 

 märkt rum i tien botaniska liteiatssren. 



Al denna art är den monografi, som utgör föremål för 

 denna upsals. Visserligen har dess innehcll redan i en annan 

 tidnina (Kos 1840. ^:o 34) bhfvit rcfereradt , men vi anse oss 

 det oaktadt så mycket mindre kunna eller böra underlata att 

 äfven härstädes anmäla den, som den iilgär en af de gedig- 

 nare och intressantare botaniska afhandlingar, som, under dé 

 sednare aren i Svergc utkommii. Det slagte, hvars svenska 

 arter deri afhandlas, är mera än de flesta andra i dubbelt 

 hanseende spinöst, och har länge afskrackt botanisierne från 

 att vid detsamma lägga närmare hand, hvadan ock stor o- 

 sakerliet och motsägelse herskal i frågan om dess arter. I 

 närvarande arbete hafva dessa, såvidt de höra inom svenska 

 floran, med utmärkt omsorg och kritik biifvit bearbetade, ut- 

 vecklade och framstälda, hvarvid Furf. gått en lycklig och 

 på egna fleråriga observationer grundad medelväg mellan den 

 äsigt, som vill hä"nfora alla såsom former af några fa arter, och 

 den Weiheska, enligt hvilken snart sagdt hvarje något af- 

 vikande individ uphöjts till egen art. 



Sedan Förf. lemnat en historik öfverslägtets behandling af 

 Svenska författare, samt i kortiiet redogjort för de delar, hvari- 

 från enligt hans erfarenhet konstanta karakterer kunna hämtas, 

 öfvergar han till arternas beskrifning. Såsom sådana upställas 



