179 



^^limia, viridis, mignstifoUas Waldsteinianay o. s. v., h vilken 

 säkerligen eljest af mängden blifvit förkastad. Ännu återstår 

 likväl oss imellan några smärre afvikelser, som jag nedanfö- 

 rc skall söka uplysa. — Jag öfvergår nu till upställningen af 

 de Skandinaviska arterna. 



1. Amerina. " Fragiles , med slutligen affallande 

 hängefjäll. 



1. S. pentandra L. Fl. Lapp. t. 8 fig. z. 



* tetrandra Linn. It. Öl.p. 13 — Fl. Lapp. t. 8 fig. b. 



Anm. Underarten (för sjelfständig art anser jag den ic- 

 ke, som man lätt af citatet i flartm. Fl. skulle tro) är in- 

 samlad på Linneanska vextstället, så att detta namn är full- 

 komligt säkert; mycket ovisst är omiS'. cuspidata Schultz 

 hör hit (jemf. Meyer Chl. Hannov.^, 



2. S. fragilis L. — It, Scan. p. 200. Herb. Norm. /. 

 n. 60. 



— decipiens. S. decipiens Flofm. SmitL S. vitellina 

 Linn. sed synon. ad analogum statum S. albae. 



* pendula Ser. — Linn. Suec. ed. I. n. 812. 



Anm. Tyska författare anse afarten decipiens^ med un- 

 der gröna blad, för typiska formen, men hososs är denna en- 

 dast sedd på elt par ställen i Skåne, då vår, af teoretiska 

 grunder, antagne hufvudform rjemf. S. amygdalina) tillika är 

 allmän öfver hela landet utom norra orterne: i V. Upland, 

 Weslmanland, Dalarne o. s. v. synes den verkligen vild. 

 Deremot är underarten pendula den, som mest förekommer i 

 de magra vestliga provinserne samt Norge. Den är S. Ehr- 

 hartiana Smith efter Meyer, hvilken anser den verkliga S. 

 Rmseliana för en bastard af denna och S. alba. De Kochska 

 exemplar jag sett af S. Rnsseliana komma närmare S. alba 

 än någon i Sverige funnen form. Detta jemte flera förhållan- 

 den göra, att den bestämda och ytterst trätTande benämningen 

 af Seringe af mig furedrages; Rnsseliana afser flera olika 

 former. 



3. S. viridis Fr.— Nov. p. 28. Herb. Norm. L n. 61. 



