58 



liim} förklaras som en i snabbtflylaiide åar eller djupa elfvar 

 vexande förlängd form , då Imfvudformen deremot vexer "in 

 stagnis vadosis," hos oss åter vexa båda i sjöar och förblifva 

 oförändrade. — I en not yttras slutligen: "nisi valde hallu- 

 cinor, mulli Potamogetones novi, nmUx Charae, nec non 

 vegetabilia subaquanea, in scriptis Botanicorum nova specie 

 emerserunt, quaj natura, fatali quodam casu , profundius alti- 

 usque in mare demersit.'^ — Deraf att åtskilliga landtvexter 

 få förlängda blad men blifva sterila då de komma alt vexa i 

 vatten, anser Förf. sig ega skäl att såsom allmän regel an- 

 taga, att ju mera bladen luxuriera desto större brist röjer 

 sig med afsee.de på blommorna och i synnerhet frukten. 



Ehuru Förf. således är benägen att såsom blotta varie- 

 teter betrakta en stor del af de i sednare tider såsom sjelf- 

 ständiga arter skiljda former, så tillägger han likväl: "sed 

 est tamen variationum naturas non satielas modo, sed etiam 

 modus, qucm excedere et natura non potest et homo non 

 debet." Blund andra vexter, hvilkas arträtt lian till följe 

 häraf vill hafva bibehållen, är äfven Raminculus reptans, en 

 vexl, som i detta hänseende, mera än de flesta af dem Förf. re- 

 ducerat, är tvifvel undeikaslad, och hvilkeii, da man utgår från 

 Förf. åsigler, alldeles icke kan bibehållas som egen art. 



Efter dessa mera allmänna betraktelser öfvergår Förf. (i 

 §. 31 och följ.) till framställningen af de mera speciela för- 

 hallander, som rcja sig med afseende pa lappländska vege- 

 tationen och de momcnler, som derpå inverka. Dessa hän- 

 föras i allmänhet till sådana som bero dels af temperaturen, 

 dels af sjelfva (/rundens beskaffenhet. I fråga om tempera- 

 turen betraktar han först ljuset och de(: l:o med hänseende 

 till dess intensitet , som naturligtvis är större på öpna stäl- 

 len, hvadan vexterna här bli mera färgade än i" skuggan, 

 der de blifva blekare, hvilket ådagalägges såväl genom flera 

 gräs, som genom andra vexter; bland dessa exempel anföres 

 äfven Raminculus acris , hvilken på feta skuggiga ställen 

 får mera än 3 fot läng mycket grenig stjelk, mycket stora 



