41 



handling, och i sanning skulle nian lycka, att Förf., som 

 lillbiagt största delen af sin lefnad i en trakt, der han alle- 

 städes var omgifven af fjäilvextcr, vore mera an de flesta 

 andra qvalificerad att besvara nämnde fråga; men dertill 

 fordras icke ensamt att vara förtrogen med sjelfva fjällvege- 

 tationen ; man måste äfven hafva observerat vexterna sådana 

 de visa sig i andra trakter och under andra förhållander; 

 man måste derjemte vara i lillfålle alt rådfråga den i sednare 

 tider alltmera ökade literaluren. Delta har icke varit för- 

 hållandel med Förf., hvilken lefvande i en aflägsen vrå af 

 höga norden, dit endast sällan underrättelser från den lite- 

 rära verlden kunna framtränga, nödgats lefva ett isoleradt 

 lif. Det är derföre ursäktligt, om hans åsigter blifvit något 

 ensidiga; man skulle endast önskat, att han icke utsträckt 

 dem längre än hans egen direkta erfarenhet nådde, eller åt- 

 minstone alllid gaf tillkänna, huru mycket som är observa- 

 tion och huru mycket är blott teori eller supposilion. Der- 

 igenom skulle ännu mera värde tillkommit hans aChandling, 

 hvilken dock icke kan eller bör betraktas såsom annat än en 

 samling af materialier Ull lösande af den framkastade frågan. 

 En olägenhet vid bedömmande af densamma ligger deri , att 

 den, enligt hvad vid dess slut tillkännagifves, är författad 

 1831, ehuru den först 1S39 blifvil tryckt, och man icke vet 

 om eller i hvad mån Förf. under dessa år funnit anledning 

 modifiera sina åsigter eller att jemföra och kontrollera dem 

 med hvad under denna lid rörande samma eller närslägtade 

 ämnen, särdeles i Tyskland, utkommit. 



Förf., hos hvilken de flesta Svenska Botanister, äfven- 

 som många utlänska, slå i förbindelse för största delen af de 

 Lappländska vexter, hvarmed under mera än ett decennium 

 vexlsamlingarne blifvit riktade, hörer icke till antalet af de 

 artfabrikanter, som börja blifva allt talrikare. Delta tillkän^ 

 nagifver han äfven i det korta förordet, hvari han förklarar- 

 det han anser för största äran alt noga begränsa arterna 

 och under hvarje sådan hänföra de former, som rälteligerj 



