197 



ma;ahs a! S. tenuifolm, till hvilken Willdenows beskrifning 

 på det nogasle passar. 



23. S. hastat a Lhm. — Fl. Lapp. n. 364. H. N. 

 111. n. 53 . (var. cjothica). Har i likhet med de flesta arter 

 i denna afdeining flera bestämda klimatenska afarter. Uti 

 Norrland och Lappska skogstrakten förekommer hufvudarten, 

 men i Götarikes (Jiitlands o. s. v ) djupa kärr utbildas den 

 lill en utmärkt afart: 



— Gothica, lågvexf, bangenen tidiga (före bladen) nästan 

 oskaftade med små skärmblad, bladen mest hjertlika [äfven 

 blommande grenantes] utvexla tjocka glänsande uphöjdt näl- 

 ådrige, tätt och djupare naggsåggade. Odlas i Botan. Trädg. 

 under namn af S. kastata ; derstädes förekommer hufvudarten 

 under namn af S. serrulata. — Dess motsats är 



— alpina, lågvext, bladen små lancetlika n. helbrädda- 

 de, med samtidige och bladigt skaftade hängen. På fjällar- 

 ne. — Än märkvärdigare är; 



* Hyperborea , qvistarne jemle de utdragne smala och 

 glesa bangenens fjäll glatta, fröhusen korta äggrunda med 

 ganska korta skaft och stift. Den förekommer jemte de ana- 

 loga S. punctata, myvtoides i Finmarken ned till Lyngen 

 (Laestadius) ; har smala blad, mycket små stipler och fröred- 

 ning af S. amygdalina eller frayilis. 



** InciibacefB. Lågvexta buskar, med smala nedliggan- 

 de eller vidjelika utspärrade grenar, normalt helbräddade blad. 



Anm. Eh.iru skillnaden efter bladens kant hos en del 

 former utplånas, så är dock tydligt att helbräddade blad är o 

 de typiska i denna ofdelmny ; endast de frodigare rotskotts- 

 bladen äro glest tandade. Efter stiftet kunde en bestämda- 

 re, men mera konstlad, indelning hämtas. Se första stycket. 



24. S. dep res sa Linn. Sv. n. 899. Nov. Mänt. i- V, 

 56. — Linn. Lapp. n. 461. S. livida cinerasc. Wahlenb. 



Anm. Till motsats emol S. aurita ulbildas denna art full- 

 komligare i högre Norden. I fjalllrakterne vexer den som en 

 nedliggande buske, med stora tjocka trubbiga på båda si- 



