114 



såsom handelsartiklar, äro i landet, allmänt antagna och icke 

 allt förmycket afvika från de klassiske språkens uttal. Följ- 

 den af ofvannåmnde Linneanska bemödande , alt för sådana 

 namn nr främmande språk finna rot i de klassiske, blef den 

 alt dess eflerföljaro ville liafva elymologiska förk!arin3;ar öf- 

 ver alla redan anlagna namn, åfven der sådana voro alldeles 

 okande; och man tyckles hafva anselt all historisk all pliilo- 

 logisk sanning lihgiliig blott man fick en derivation. Då fick 

 man dylika elymologier såsom Vibnrnum "a vincendo''' *3, 

 Viola "ad vias" ; utan afsecnde på namnets ursprung, tillgrep 

 man hvilket språk som helst, nöjd med blott likhet i ljudet 

 utan sinne för naturens eget språk, med fega afseende på 

 ordens betydelse hvilken pa det mest besynnerliga sått till- 

 skrnfvades. Odi lur att inse, hnrii dessa fiiilkomli t sakna allt 

 värde, behöfvcr man blott jeriiföra deras månglalld och dia- 

 metrala olikhet, såsom etymologien fur A'ena, hvilken både 

 efter Romarnes och alla äldres up{)gift år okänd, men af nya- 

 re härledes a( Celliska ordet Afan ^ äta; af adrena, främling; 

 af racuus tom; — for M/lium af Celt. Mill^ sten **); af mille, 

 tusende; af ,/f6Å/r?;, m. i\., som visserligen icke furljena ånyo 

 upprepas. Tror man, verkligen att någon sanning ligger i 

 alltsammans? Tror man att något af vetenskapligt värde 

 kan vinnas genom sådana etymologiske gissningar, som in- 

 genting upplysa, som aldni!; kunna bevisas eller ens göras 

 sannolika? Åt den som icke af sig sjelf inser ovärdet, snart 

 sagdt lojliffhelen af allt dylikt elymologiserande , rekommen- 

 dera vi Hallenbergs Anmärkningar till Lagerbrings Svenska Hi- 

 storia, första delen. 



Sedan denna ironi på all kritisk etymologi bland alla 

 verkliga Pliilologer furlångst blifvit öfvergifven, synes man 

 bland Botanisterna vilja upplaga densamma. Vi anse oss 

 derföre vetenskapligen förpligtadb med några ord varna mot 

 en öfverdrifl, som kastar ålöje uppå hela etymologiens 

 studium, och hoppas få tillfälle framdeles i en Akademisk af- 

 handling (å samladt framlägga hvad man verkligen vet om 

 Svenska vexlsläglens derivalion, dels liämtadt ur de äldre 

 vittnesgilla kallorne, som innehålla mycket som nu är öfver- 

 sedt, — dels efter erkända elymologiska grundsatser får an- 

 tagas. Imellertid torde här några få anmärkningar och exem- 



*) De gamlas Vibitrnum var i alla fall icke vår, så all det redan är 



orait söka coiiibineia iianiiiet (ieinied , ulan en benämning pä livar- 



jehanda buskar=virgulia. 

 **_) Vore della ändå Sanscrit skulle man derål kunna lemna någon 



uppmärksamhet, då Plinius säger Miliiim est ex India allatuin ; 



men frän Gallien är det visst icke. 



