Ill) 



Ihenium (derivalionerne för Taiiacelun! ai Suvmoc: och Åtlia- 

 nasia liafva föga grund för sig); således <äro Tanacetum, Ar- 

 temisia, Pnrlhenium, hvaraf Mntricaria är en fri öfvers;iltning, 

 i grunden likbelydande, liksom det är fullt bevisligt, all des- 

 sa närbesliiilade vexler i forntidens husmedicin voro i stort 

 anseende ocli för samma ändamål ulan åtskillnad anvrndes. 

 Vid andra tillfällen har etl äldre synonyms derivalion blifvit 

 öfverford på elt nyare namn af olika derivalion. Vid nyare 

 lidens början benämndes Aqnilefjin , af aqiia et lego, (emedan 

 den liksom Alchemilla upphämtar daggdroppar, som i den 

 alchemisliska tiden ansågs för en högvigtig sak), men äfven 

 Aquilinn , af Aquila örn; nu finner man den sednares elymo- 

 logi öfverflyltad på Aquilegia. I mänga fall ofversälles de-- 

 rivalionen så, all man omöjligen kan ana dess rimlighet, 

 t. e. Åhjssum. med iiinn raseri, Acorus meå utan öjjonsfen imen 

 del förra betyder medel mot gnlenshnp egentligen efter galna 

 hundars bell, Åcortis medel mot ögonsjukdomar). Hit hör 

 äfven begäret att fiuna Grekiska stamord för alla Latinska 

 vexlnamn, som aldrig varit kände af. Grekerne, utan bland 

 dessa halva vida skilda benäniningar. Plinius säger vanli- 

 gen: Grceci appellant . . . .; nostri vero rocant h vilket 



nog häntyder på sjelfsländigl latinskt ursprung. Sådan är 

 härledningen af AUium af u).Xfg>far, vexten har tillräckligen 

 månira Grekiska namn, hvilka man väl lieldre tillegnal sig, 

 än alt ur elt a/lägse Grekiskt ord bilda elt nytt, « fdl man be- 

 höft fäna. Elt namns öfverensstämmelse i buda språken är 

 icke ens liilräckligl bevis for Grekiskt ursprung; de kuni»a 

 vara samsyskon ur etl gemensamt urspråk. Man härleder det 

 Latinska V/sctim frän '/^"o.-; är då meningen alt 'Ii a skall 

 härledas af Viscus? Eller kanske det ej hade nog lärdl ut- 

 seende? Men derigenom förviides ofla ordets betydelse, så- 

 som då Ainjelica hisrlcdes af Clyytloc, som är i sin ursprung- 

 liga mening något helt annat än del krislna Angelus. Vore 

 Anqelica användt af nåaon Grekisk författare häntydde del pa 

 fridshälsning, stiUeständsflagg , såsom Verbena var; nu är det 

 ,eft medellids-kloslernamn obestridligt härledt af Angelus i 

 kristlig mening och som alla medellids namn al religiös 

 hänsyftning.— För sådana vexlnamn, som hitlills varit ansed- 

 de for Latinska sfamord eller lill en del hafva en gemensam 

 rot i Thraciska syskonspråken (ly de äro gemensamma for de 

 flesta Europeiska språk} har man i sednarc åren funnit en 

 rik källa till elymologier i Celliska språket. Vi känna Cel- 

 terne föga, Celliskan platt inlot; men vi hafva sett, all Celler 

 och Celliska mvckel brukas i Archtcologi och elymologi 

 all förklara obekanta ting. De elymologier man denfran 

 Yunnit äro ofta rätt nätta, kanske allt för nälla, fur konst- 



