96 



Sid rad. 



naturliga localerna knapt någon gräns finnas mel- 

 lan denna art och C. officinalis. 

 153 * D. trichellnFr. stängeln och blomskaften tätt betäckta 



med aflänga enkla hår; bladen lancetllika, meränd. 

 helbräddade, särdeles i kanten slräfhåriga; skidor- 

 na bredt äggrunda eller ovala, i båda ändar trub- 

 biga, med ganska kort ell. omärkligt stifl. 2^ hv. 

 bl. Fig. 

 Fjällv. r. (N. Sallen i snöregionen af Solvaagtind :' J. 

 Ångström)- Närmast D. njpina, iV 'w/n hög eller hö- 

 gre, tufradj stängeln bladlös ell. med ett litet skärm- 

 blad under nedersta blomman; rotbladen stund, med 

 en tand i brädden , yngre med glesa stjernhår på 

 ytan. 

 Draba hirta. Förf:s art innefattar Hr Adj. Lindbloms 

 Dr. scandmaiica och läxa i dess öfversigt af Skand:s 

 DraberiBol. Not. 1S39; och förf:s Dr. confusa ut- 

 ' gör Hr Lindbloms D. hirta. Sedan Prof. Fries 

 upplyst att denna s. k. confusa icke är Ehrharts, 

 återtager förf. tills vidare det i andra Uppl. af 

 Floran gifna namnet Dr. incano-hirta. Huruvida 

 Dr. scandin. och läxa äro säkert skilda arter, vå- 

 gar förf. ej afgöra, ganska ringa characterer finnas 

 hos torra exemplar; men förf. är fullt öfverlygad 

 att Dr. incano-hirta icke är Linnés D. hirta. För- 

 nämsta beviset är att Soland ers eget exem- 

 plar i Vet. Ac:s Sami. tillhörer D. scandinavica 

 (Linn. Fauna ed. 2, App.). Ej heller har förf. från 

 någon af Sveriges fjälllrakler sett någon form, som 

 tillhör Dr. incano-hirta, utmärkt af den ytterst 

 lata stjernlika ludenheten, som ej är tä- 

 tare hos D. incana, med endast några få enkla 

 hår i bladens och bladtändernas spets; detta sam- 

 manlaggdt med den robusta, minst qvartershöga, 



