61 



I fråga om veg. montcina skiljer Ftirf. mellan vey. collina 

 och Tupestris, hvarjemte han anmärker att berg, beklädda 

 med skuggdilla skogar, höra till skogsregionen. Till reg. 

 co///w« hänföras öppna, nakna, ej särdeles tvärbranta berg 

 (dessa sista synes Förf. räkna till reg. rupestris); vegetatio- 

 nen utmärker sig derigenom, att vexterna, till följe af stor- 

 marne eller förmycken torka, blifva afkortade, styfva och fa- 

 sta , mera böjda för frukt- än blad-bildning; bladen blifva 

 smalare hoprullade; äfvenledes är hårigheten i denna region 

 allmännare och betydligare. Veg. rupestris har det egna, 

 att flera sydligare vexter, som icke förekomma i de under- 

 liggande fälten, här trifvas särdeles på den för solen öpna 

 sydliga sidan. Flera exempel anföras, hvaribland Poa glau- 

 ca, ecesia , Mijosotis collina, stricta, o. s. v. 



Den alpinska regionen delas i följande: nivalis , glaci- 

 alis , alpina stricte sic dicta, svbalpina et inferalpina. Af 

 dessa är den första eller rer). nivalis (de högsta fjällen , der 

 snön aldrig smälter} beröfvad all vegetation. Rey. glacialis 

 eller den, der snön blifvit genom vinden hopad, så att en- 

 dast den öfra skorpan smälter, men det underliggande lagret 

 fryser till is, eger några lafvar samt några fä andra vexter, 

 t. ex. Affvostis algida , Ranunc. glacialis etc, hvilka särde- 

 les trifvas i snövattnet. — Alpinska regionen i inskränkt och 

 egentlig mening utgöres af den nedra nakna delen af fjällen, 

 der snön årligen smälter till största delen. Vexterna äro här 

 i allmänhet låga och lemligen tjocka med få men stora blom- 

 mor; de härvarande buskarna hafva underjordisk slam, så att 

 blott grenarna sticka fram öfver jordytan. Inferalpinska re- 

 gionen är egentligen pilarternas region kring Ijällens rot, der 

 snön årligen helt och hållet smäller; denna region synes ej 

 passande till frambringande af varieteter. Suhalpinska eller 

 björkregionen, der Betnla alba (B glutinosa Wallr.) börjar 

 herska , utmärker sig dels dermed, alt rent alpihska arter här 

 blifva mycket större, dels ock att andra vexter, till följe af 

 den vid fjällrötterna hopade feta jorden i förening med sol-^ 



