19S 



dor (jemte qvfslarne) tjockt och slraft grisludne blad. Då har 

 den äfven de största och längst skaftade fröhus och i följd 

 deraf glesaste hängen. Det är omissliänneUyen denna form, 

 som Linné i Fl. Svecica beskrifvit för S. dcpressa!. Den 

 är snarlik former af S. caprea och lånat a , med hvilka 

 den blifvit förvexlad. Nedstigande till tlodbiaddarne och 

 låglandets lundar blir den ett spensligt triid med veka ned- 

 böjda grenar, släta tunna slaka mot båda ändar spetsade 

 blad, yngre jemte qvistarne endast finludne och äldre glatta. 

 Båda dessa farmer hafva motsvarande hos S. aurita. Denna 

 sednare form är 07niss/iänli(jen den i Linn. Lapp. n. 461 

 beskrifna^ hvilket äfven af Linnés Hcrb. är satt utom tvi(- 

 vel; och då Linné sjelf förenat den med sin S. depressa ^ så 

 kan jag omöjligen inse någon grund liuiu della synonym kan 

 betviflas. 



* S. livida a. Whlnh. — Linn. Lapp. n. S56. Herbar. 

 Norm. V. n. 63. Denna underart är spridd ända från södra 

 Lappmarken till Skåne, allt jemt likväl aflagande i frodighot 

 mot södren, der den slutligen liknar smärre former af S. re- 

 pens och sedermera icke sydligare förekommer. Den fram- 

 träder äfven under tvenne afarter, den egentliga v. livida, 

 frodigare, med gula utspärrade grenar, gulakliga släta blad 

 och v. (jlaucescens , mera nedligg.inde , med bruna grenar, 

 under isgrå blad. Den furra förekommer mest i Norrland. — 

 S. bicolor Ehrh. påslås väl ånyo af Meyer vara identisk med 

 den sistnämde, men det är mera troligt, att den tillhor S. 

 phyliccBfolia. 



25. S. incubacea Linn. iSvec. n. 898. Fr. Nov. 

 Mänt. 1. p. 66. S. plicata Fr. Hall 



— plicata. — Uerb. Nornt. II. n. 38. 

 Anm. J. Stamformen till denna art, som är en 1—2 fots 

 hög buske, med nedliggande mycket utspärrade smala gre- 

 nar, och tumslunga lancettlika blad, synes knappast vara be- 

 skrifven af nyare författare (S. glauca Enyl. Bot. t. 810, 

 tanligen hänförd till S. Lapponum, foreställer åtminstone ef- 



