199 



ter figuren, med korla iiggruncla oskaHade märken, ingen an- 

 nan än denna}; i V. Smäl.ind och S. Halland är den likväl 

 icke sällsynt i skogslrakierne ; men vid Maiiieberg vid Halm- 

 stad äfven i sand, och alt Linné på förslnämde ställe insamlat 

 den synes sä mycket sannolikare, som den redan anföres i dess 

 äldsta skrifter, men ingenstädes specielt namnes i dess sed- 

 nare. Denna och ingen annan passar på det nogaste till Lin- 

 nés beskriining på *S'. incubocea. Likheten med S. Lappo- 

 mim, de grågröna grenarne, de äggrunda stiplarne — allt Lin- 

 nés egna ord — skilja den bestämdt från alla smalbladiga 

 artförändringar af S. repe/is. 



Anm. 2. Afarten plicataHi mera allmän öfver hela, sö- 

 dra och mellersta delen af riket. Den är icke identisk med 

 *S'. ainbkjaa Koch, utan med S. ambitpia allera ad S. repen- 

 tem accedens Koch Comment^ d. v. s. förhåller sig till S. 

 umbiyua Ehrh. (hvilken vi upptagit under S. aurita) som S. 

 virklis till S. Russeliana, hvilken sednare vi först förde till 

 S, frafjilis, ehuru äfven den länge förvexlades med S.viridis. 

 En artförändring af S. plicata med glatta fröhus finnes i 

 mängd vid Eftra i Halland (är dock icke S. finmarldca Koch, 

 hvilken vi efter original-exemplar räkna till S. rcpeusj. — 

 Båda afarlerne innefattades under S. plicata Fl. Hall., der 

 denna art först tijdliyen åtskiljdes som Svensk, fast man i 

 Sverge icke vågade följa det goda radel sapere ««f/e förr än 

 man fick utländsk auktoritet harud, liksom i frågan om S. vi- 

 ridis och otalia andra fall (men vanligen deremot trott sig 

 hafva gjort en ny uptackt, som man bör skynda lillegna sig, 

 då man hos utländske författare finner någon afvikande åsigt 

 f, e. om Cirsiiim decolorans , Potentilla procumbens m. fl., 

 af hvilka den förstnämde ändå till slut blir en afart eller på 

 sin höjd bastard af Cirs. acaulel). — Som likväl Linnés S. 

 incubacea , en för sednare författare okänd art, ganska väl 

 passar till denna, ja ''med all den sannolikhet nu står att vin- 

 naT' är just denna, så är väl rättast återtaga Linnés benäm- 

 ning. Genom följandet af denna grundsats hafva vi nu lyck- 



