201 



— versifolia, bladen aflånga eller elliptiskasnedspelsade, un- 

 der torkning mörkare, fröhusen gleshårige. S. versifolia Whinb. 



* Myrloides Fr. Nov. Mänt. 1 (skiljes som sjelfstän- 

 dig art af Dr. Hartnian). 



Anm. 1. Förekommer först ofvan S. repentis nordliga 

 gräns , icke sällsynt i Dalarnes, Jemllands och Lapplands skogs- 

 traktor; i kärren kring Karesuando en af de ymnigast före- 

 kommande arterne Den är otvifvelaktigt en sjeifsländig art 

 (Meyer har, troligen efter Seringe, olyckligt förenat den med 

 S. plicata) och lika sa mångformig som aS" rep. — Dr. Lund- 

 mark I har 1780 hemfört en form under namn af »S*. arena- 

 ria, som är analog med följandes v. anjentea ; vi hafva äf- 

 ven en krypande smabladig form, endast genom stidet skilj- 

 bar frän *S'. repens. Att denna art, som blifvit hemförd af 

 nästan alla, som besökt norra orterna, af Prof. IV a h len- 

 ber g först fanns under dess sista resa, hufvudsakligen egnad 

 åt skogstraktens undersökning, berodde dcrafattde förra re- 

 sorne voro mera egentligen egnade åt strand- och fjäll-regio- 

 nerne. 



Anm. 2. Att denna art ej skulle vara Salix Linn. Lapp. 

 n. 364 (tons S. fuscaelj "in humidis silvarum Lapponiae" är 

 väl omöjligt alt betvifla, så vida någonsin beskrifnings och 

 vexeställens öfvertinsstämmelse skola ega vitsord, i synner- 

 het då den icke kan dragas till någon annan i Lapplands 

 skogskärr förekommande. Men lika obestridligt det är, att 

 Linné furvexlat former af S. repens med de Lappske S. Lap- 

 ponum, S. myrtiUoides o. s. v., lika klart är ock, alt lormer 

 af S. repens en tid blifvit räknade till S. fusca. Att Linné 

 dock efter ulgifvandet af Fl. Sv. 2. funnit, alt S. repens är 

 den öfver hela nedre landet allmännaste och S. fusca endast 

 Lappsk, finner man sa väl af flera sednare best.imningar, som 

 af dess Frutetum Svecics , der förhällandet riktigt upgifves 

 så vara; liksom S. repens anföres i FL Anglica, men S. fu- 

 sca i ingen af Linnés sednare special-floror. Smiths beskrifning, 

 efter Linnés exemplar, hörer tydligen hit, men Borrer, som 



