125 



det var just för denna namnlikhet, "Peuple" Fran^ais valde 

 "Peuple" Varber till sin symbol, den lid de planterade fri- 

 hetsträd — men icke Jir det något bevis för dessas fullkom- 

 liga identitet. Alan synes ofta icke ana att två lika lydande 

 ord kunna vara olika. Anden (Anas> måtte vill ej kunna an- 

 lagas för identisk med änden (spiiilus! eller cindcn (tempus) 

 i skördanden. Men liksom båda orden Co7'ydnlis \ii\ icke kun- 

 na härledas af hvarandra, men väl nr ett gemensamt slam- 

 ord, så skulle både pöpulus och popnlus kunna härledas så- 

 som frequenlativa (eller elt pil-pil i Hebreisk mening) af p?//- 

 lus i dess dubbla betydelse af a/Juda och rolskolt; populus ur 

 den förra, alldeles som proletarii af proles; pöpulus ur den 

 sednare, emedan intet annat träd ger så många rotskott. — G) 

 Icke söka nå<ion deriration för måruja namn; flera af de vig- 

 ticasle naturföremålen m;is(e vara bland de aldraförsla ting 

 som egl eona namn eller så aflågset ursprung att alla 

 sporr för deras derivation fursvunnit; flera hafva uppkommit 

 af ren namnförbislring, eller ock af rent godtycko. Sa för- 

 säkrade mig framlidne Professor Retzius, denne jätte i 

 lärdom , hvars bild quarstår fur mitt minne som den gamle 

 Carolinens fur Axels skald, alt det Tilani?ka snillet Adan- 

 son vanligen bildade sina namn genom loltkastning af de 

 bokstäfver, som bilda det samma. Det hindrar dock icke, 

 att elymologerne funnit radicer fur desamma. — 7 Men vi- 

 da vigtigare än alil det anförde och det enda som kan gif- 

 ha något vetenskapligt värde åt vextnamnens elymologi (ty 

 detta iilla diletlant-velande för sig cger intet sådant) är upp- 

 fattningen af så väl det diametralt motsatta i sjelf a namnens 

 bildninff, som är mest mdrkiärdig, som den helt och hållet oli- 

 ka rerldsäsigfjwilkenomisshänneligen afspeglar sig i gamla verl- 

 dens , medeltidens och nya tidens lexthenämningar. Deruti att 

 man tolkar de förstnämnda efter vår tids namnbildning och 

 beerepp. ligger förklaring till så mangen oriklig etymologi. 

 Sådana vexlnamn, som Skrattåren, Sittaren, Önskelös, o. s. v. 

 hvarmed man tolkat Anagallis, Sedwn, Arum, hafva ännu al- 

 drig uppstått i något folkspråk, frän hvilken källa alla de 

 äldre namnen härflyta; endast vår tids prioritets-lagar för 

 benämningar kunna göra sådanas anlagande möjligt. Hvarje 

 namn som upprann ur skötet af ett folk, som lefde i naturen 

 [Herdelifvel heligast] och förgudade densamma, måste inne- 

 hålla en träffande natursanning ; liksom vi i alla medeltidens 

 rexlnamn , då man lösslet sig frän naturen [kloster- och ana- 

 choret-lifvet heligast] och kristnade densamma, finner en re- 

 ligiös betydelse, och vid nyare tidens början, då man sökte be- 

 herrska naturen [civilständer, borgerliga näringar, o. s. v, in- 

 flytelserikast], vexternes nytta mest dr afsedd rid deras benämn- 



