185 



(som är artens typiska form) och M. gentills äro de under 

 blomsterkransarne sittande bladen nästan oskaftade. Denna 

 begränsning af M. satka och M. gentilis rättfärdigas fullkom- 

 ligt af yttre utseendet och deras geografiska utbredning. 

 Mentha Agardhiana och 31. gentilis förekomma vanligen i sam- 

 ma nejd ; men i sällskap med den verkliga Mentha satica 

 hafva vi aldrig funnit den förstnämda. Mentha sativa varie- 

 rar ofta med hjerllika blad , en form som motsvarar M. 

 agrestis Sol, som vi nu med full tillförsigt antaga som vari- 

 elet eller underart af M. aroensis. 



Hvad beklädnaden på stjelk, blad o. s. v. i delta slägte 

 vidkommer, så hafva vi redan i Nov. Fl. Svec. anmärkt, att 

 denna för artbestämningen är utan all vigt; ludna och glatta 

 former förekomma af hvarje art. Af denna anledning har 

 K och förenat äfven Mentha silcestris och viridis L. Analogi- 

 en talar mycket för denna förening, men våra undersöknin- 

 gar af mångfaldiga både vilda och odlade former hafva icke 

 lemnat oss något stöd för denna åsigt , men väl för en mo- 

 difikation deraf således, att en del gråliidna former skulle 

 skiljas från M. silvestris och förenas med Mentha viridis (nem- 

 ligen M. silcestris från Östergötland), och andra glatta Qden 

 Öländska M. viridis — M. Iceiigata Willd.) förenas med den 

 Öländska och Skånska Mentha silvestris, en förmodan*), som 

 likväl endast framställes till närmare granskning. Diagnosti- 

 ken för denna förändrade artbestämning blefve mycket lät- 

 tare; den så bestämda M. silvestris igenkännes genast af sina 



"■) Läsaren behagade observera, att vi sjelfve så rubricera denna up- 

 gift. Då vi iiivväl sjelfva iipgilva något som bestamdl, omisskän- 

 neligt, omisstydligt o. s. v. eger man väl rättighet vederlägga vår 

 upgirt, men icke upgifva ett förhållande, som vi efter tiilräcklige 

 grunder tro oss klart hafva insett, lör en blott "farinndan." Det 

 berättas alt en förnäm man en gäng yttrat till dåvarande Professor 

 '[."Jag har hö r t al t miu II er re ro gar sig med att shrif- 

 va vers,''' men fick till svar: "ISej min Herre, jag gör det 

 på futlt älvar." 



