96 CSAPODI ISTVÁN 



Diószegi mint nyelvész. 



A mikor a magyar botanikusok százéves fordulóját ünneplik a Magyar 

 Füvészkönyv megjelenésének, a nyelvészek is részt kérnek ebből az ünnep- 

 ből. Diószegi-ék könyve esemény volt a magyar botanika, vagy, mint ők 

 mondották, fíivi'szség történetében. De igen érdekes a nyelvészre nézve is, 

 mert a könyv megjelenése a nagy nyelvújítás idejére esik, a mikor a neo- 

 lógia és az ellene támadt orthológia vívta kemény harczait. E harczokban 

 Diószegi-ék tulajdonképpen nem vettek részt; ők helyes nyelvérzékkel, meg 

 a népies nyelv száz meg száz magyar botanikai kifejezésének ismeretével fogtak 

 könyvük megírásához. Ks annyi idő múlva, ezen az ünneplő ülésen mi nyel- 

 vészek az ő jó szavaiból kötött bokrétával köszöntjük emlékét. 



A XVIII. század végén megindult és a XIX. századnak majdnem három 

 negyedrészét elfoglaló nyelvújítás oly erővel vetette magát a szegény magyar 

 nyelvre, hogy a nagy scí'/'/toii-;! és gazdagításban szinte kivetkőztették ere- 

 detiségéből, szinte megfojtották ősiségét. Lett olyan heves küzdelem, hogy a 

 Szarvas Gábor nevéhez fűződő újabb orthológia alig győzött rendet csinálni. 



A nyelvújítók között azonban voltak jó nyelvérzékűek is, a kik a nép 

 nyelvéből s a régi irodalomból vett szavakkal, sőt saját szerencsés szóalkotá- 

 saikkal is gazdagítottak nyelvünket, ilyenek voltak Diószegi-ék is. 



Legegyszerűbb volt a dolga a chemiának. Itt csak a S c h u s t e r- 

 H u g á t-féle i'lciiy, kOiieuy, iblaiiy, bálvány; továbbá clecs, cleg, szikhalvag 

 stb. csodabogarakat kellett kidobálni és a tudomány szavaival helyettesíteni, 

 s a tudományos dolgozószobákban működő chemia nyelvének be kellett érnie 

 az egyszerűbb fogalmakra úgy is meglevő régi magyar szókkal, a milyenek 

 a só, a kén, a vas stb. 



Nehezebb volt Bugát-ot az orvosi tudományból és a természetrajzból 

 kiszorítani. Bugát lelkes magyar ember volt, de csakis lelkesedéssel gyár- 

 totta és nem nyelvérzékkel alkotta szavait. .Mkotásainak se becsük, se értel- 

 mük. Szóhal inaz-á.m.k emlékét legföljebb a rovott barom-hói csonkított robar 

 tartja fönn, a melyet zoológusaink rovar szava őriz meg kegyeletesen. 



A nyelvüjítás szólította síkra Diószegi Sámuelt is, hogy Fazekas 

 Mihálylyal megalkossák a magyar természetrajzi mesternyelvet. Azonban D i ó- 

 s z e g i-ék más szabásű emberek voltak, mint Bugát. A Magyar Füvészkönyv 

 általános része, vagyis előljáró beszéde és bevezetése tősgyökeres, szép magyar- 

 sággal van megírva. A kötetek végéhez csatolt lajstromok sok jó szót őriztek 

 meg. .Szógyártóvá csupán a rendszeres részben lesznek, a mikor a növényeket 

 elnevezik. Különben ők maguk sem tartják művüket tökéletesnek, meg is jegyzik : 

 »Itt vagyon már a' nagyjából kifaragott műv, 's pallérozó kezeket vár.« To- 

 vábbá : »Sok nevekkel nem vagyunk megelégedve, de már mi rajtok nem 

 segíthettünk, mert belé fáradtunk. « Azt hiszik sok alkalmatos nevezet lehet 

 még a két hazában, de nem estek tudtukra. 



