KMLI'.KnivSZI-D DlÓSZKGl SÁMUELKÜL. 87 



Diószegi életének végét nagy csalódás l^csciitette meg. Élete főmű- 

 vének, a Magyar Fűvészkönyvnek nem volt olyan hatása^ mint várta. Sőt 

 akadtak rosszakarói, kik azt mondtak, hogy könyve az egyszerű családok- 

 nak kárára van, mert a szegény nép körében a kuruzslást elősegíti Tény, 

 hogy imádságos könyvekbe is jegyezgettek Diószegi utolsó művéből az 

 Orvosi Fűvészkönyvből." Diószegi maga is tudta, hogy műve tudományos 

 czélját nem érte el. Jellemnagyságát éppen az a tény bizonyítja, hogy nem 

 tett úgy, mint mások tettek volna, hogy elkeseredve letegye azt a tollat, 

 melyet a magyar nyelvű tudomány emelésére ez ő nézete szerint haszonnal 

 forgatott, hanem kutatta a kudarcz okait. Bár élete munkájának eredményei nem 

 mutatkoznak, nem mond le kislelkűen a magyar tudományosság fejlődésében 

 vetett hitéről. Azon erős jellemek közé tartozott, kiket nemes czéljok tudatá- 

 ban semmiféle akadály nem képes az egyenes űtról letéríteni. Mivel a Magyar 

 Füvészkönyvet megérteni képes tudományos közönség nem volt, Diószegi 

 önmagában kereste a sikertelenség okát, s elhatározta, hogy leszáll a magyar 

 közönség értelmi színvonalához és annak ízléséhez és szükségletéhez alkal- 

 mazza magát, ezért irta meg élte alkonyán az : Orvosi Füvészkönyvet, mely- 

 nek előszavában önmagáról is kritikát mond. Mikor — úgymond Diószegi, 

 valaki könyvet ír és munkáját nem sokra becsülik, hazafiait háládatlanoknak 

 nevezi, vádolja őket a tudományok iránti érzéketlenséggel, pedig ez rágal- 

 mazás, mert ha munkája nem tetszik, annak ő az oka. Lehet, hogy nem 

 figyelmezett nemzete gondolkozásmódjára és ízlését nem ismerte, hanem a 

 maga Ízlését akarta a nemzetre rátukmálni, s a barátságos biztatásnak többet 

 hitt, mint kellett volna. A nemzetben több apró publicum van : a theológu- 

 soknak, juristáknak, természetbúvároknak stb. Ha nem tudja, hogy melyik- 

 nek ír, csalatkozik. A Magyar Füvészkönyv írásakor az ifjakra és meglett 

 emberekre számított. Kitűnt azonban, hogy az ifjúság nem vett róla tudomást, 

 mert ezt a tudományt magyarul sehol sem tanítják. Van ugyan minden 

 iskolában természetrajztanítás, de csak azt tanítják, a mi más nemzetek 

 szokásaiból ránk ragadt, beszélnek soha nem látott és nem is látandó dolog- 

 ról, elefántról, czethalról, kókuszdióról, czukornádról, s ha a gyermek ezeket 

 megtanulta, soha többé eszébe nem jut a természethistória. A meglett em- 

 berek pedig már nem a gyönyörűséget, hanem a hasznot keresik. Némely 

 meglett ember azonban örömmel fogadta a magyarnyelvű növénytant. Mások, 

 a kik készpénznek vették, a mit a Füvészkönyv igért, hogy a füvet meg 

 lehet ismerni belőle, dilettánsokká lettek még a szép nemből is. Ezek pedig 

 azt mondták, hogy a botanikát akkor kedveli meg a közönség, ha annak a 

 praktika része, a füvek hasznának ismertetése megjelenik. A Magyar Füvész- 

 könyvet pedig harmadfélév múlva félretették. így hát — folytatja Dió 

 szegi — a sok esztendei terhes munkával készült Füvészkönyv hasonlónak 

 látszik ahhoz az idő előtt született magzathoz, mely születése után kevés 



* M i t r o v i c s Gyula volt dobreczeni ref. IcUiész említ egy ref. imádságos- 

 könyvet, melynek felesleges lapj.iin Diószegi Orvosi Kűvészkunyvéhől vann.ik fel- 

 jegyezve a házi gyógyszerek és a nevezetesebb bajokban segítő növények. 



