liMLtiKBlíSZÉD DIÓSZIÍGI SÁMUliLRÓL. 81 



jan. l.S-ún csperesévc választolttá.* Ugyanazon évben a liszúntúlí ref. egy- 

 házak tiszlclték meg bizalmukkal. 1809. április 22-én generális nótáriussá 

 (egyházkerületi főjegyzővé) választván őt.** Olyan állási nyert el ezzel, a mely, 

 legalább a közhit szerint a püspöki méltóság előlépcsőjc szokott lenni. Ha 

 élete fonala olyan hamar ketté nem szakad, bizonyosan el is nyerlc volna a 

 püspöki méltóságot. 



Irodalmi és tudományos munkálkodása debreczcni papságának idejére 

 esik. Olyan körbe jutott Debreczenbe, mely irodalmi társaság létrejövetelére 

 alkalmas volt. .Századokat ért főiskolája, tudós tanárai, papjai, püspökei voltak, 

 sőt maga a városi magisztrátus is tudott mindig 1 — 2 tudományos férfiút felmu- 

 tatni. Diószegi idejében szép számmal voltak az irók s tudósok üebreczcnben : 

 olt volt Hatvani István a hires physikus, Varjas János, a Kazinczy- 

 tol is bámult mesterkedő poéta, B u d a i Ézsaiás a polihisztor, történetludós és 

 tankönyvíró, ref. püspök volt Szilágyi Sámuel, a Henriade egyik magyar 

 fordítója, utóda Hunyadi Ferencz püspök a debreczeni grammatika egyik 

 munkatársa. Dcbreczen főbírája volt !)omokos Lajos, a ki nemcsak a 

 kollégium szellemi ügyei iránt érdeklődött és a tantervek készítésében veit 

 részt, hanem a tudományos életben is számottevő tényezőnek ismerték. Itt 

 működtek Veszprémi és S z e n t g y ö r g y i doktorok. Ve s z p r é m i István 

 megírta a Magyar doktorok biográfiáját. Szentgyörgyí pedig Kazinczy 

 előtt is számottevő nyelvész volt. Ez idő tájban került haza Fazekas Mihály 

 főhadnagy a »Ludas Matyi« szerzője, s ezen korra esik Csokonai Vitéz 

 Mihály irodalmi munkálkodásának javarésze. A debreczeni írókon kívül ide 

 számithatók a nagy magyar alföldi ref. papok és világiak közt elég nagy 

 számmal levő egyházkerületi vezető férfiak, a kiket nimden nagyvásár és min 

 den egyházkerületi gyűlés Debreczenbe hozott és így az összeköttetés köztük 

 állandó volt. A sok közül felemlítem Földi Jánost, a természettudóst és 

 költőt és Budai Feroncz szovátí lelkészt, a l'olgárí Le.xíkon szerzőjét. 

 Munkáik közül aránylag kevés jelent meg nyomtatásban, többnyíre kéziratban 

 terjesztették műveiket. 



Már akkor a botanika művelésének múltja volt hazánkban, mely a 

 XVI. századba visszanyúlik. A mag^'ar nyelvű botanikai müvek tekintélyes 

 számával dícsekedheteit elsősorban maga Dcbreczen. Ezért panaszolta a X\'III. 

 század végén Vesz p r é m í István doktor, hogy nem sok gondot fordítunk 

 a hazai botanika azon priscusaira »kík a növényeket édeshoni nyelvünkön 

 először ismertették". Tudjuk, hogy a botanikát hosszú ideig nem önmagáért, 

 hanem mint az orvosi tudományok segédeszközét művelték. Tehát a hazai 

 botanika történclTie is benne van Veszprémi Istvánnak 1783-ban Succincta 

 medicorum Hung. et. Transsilv. Bíogr. czimű művében. 



Más nemzetek botanikai tudományának történelme sem nyúlik vissza 

 sokkal hosszabb időre, mint a mienk. Talán csak a német (J u n r a d von 

 Megenberg a kivétel, a ki Inres ; Buch der Natúr ez. művét németül 



• Debreczeni ref, egyh. tan. jkve 1808: 265. és 1809: 267. p. 

 ** Tiszántúli ref. egyh. ker. jkv. 1813. évi 49. 1. 



Növénytani Közlemcn3-ek. 1007. VI. küut, '-i. füzet. 6 



