122 LENGYEL GÉZA 



pamatok alakjában jelentkeznek, máskor mintegy összeolvadva, kisebb öveket, 

 íveket képeznek, melyek tangentiális irányban terjednek, néha azonban iv- 

 szerűen befelé liajolva s így a belső háncspamatokkal összeköttetést nyerve, 

 radiális irányban is húzódnak. Elhelyezkedésük a fatestben rendszerint minden 

 szabályos elrendeződést nélkülöz, legfeljebb az elsődleges nyalábok háncs- 

 részei, e nyalábok körben való fellépésének megfelelően, szintén körben 

 helyezkednek el. Olykor azonban a másodlagos nyalábok is tangentiális sorok- 

 ban, körívekben lépnek fel, a mi a másodlagos kambium fellépési helyével 

 áll kapcsolatban ; egész gyűrűt azonban ezek a intraxylaris háncsnyalábok 

 itt nem szoktak alkotni. A Coiispenuiim caiiescens és C. intermediuin másod- 

 lagos szállítószöveteinek elrendeződése a Corispcnnum uiliduitt-hoz hasonló, 

 legfeljebb olykor az intraxylaris háncsnyalábok mennyisége némileg redukálódik. 

 A Corispermuin hyssopifolium tengelyszerkezetének fontos jellemző vonása az, 

 hogy a szár szöveteinek nagy része a bélre esik, melynek tömege több- 

 szörösen felülmúlja a másodlagos vastagodás nyomán keletkezett edénynyaláb- 

 szövetet, így van ez ennél a fajnál nemcsak a fiatal szárrészeken, hanem a 

 legalsó szártagokon is. 



Az elsődleges nyalábok bár nem alkotnak élesen szembeötlő bélkoronát, 

 mégis az el nem fásodó parenchymatikus elemek folytán lazább összeállá- 

 sukkal a másodlagos fatesttől jol elütnek. Élesebb ez a bélkorona azonban 

 a Corispennitm caHesccns-T\Q\ és C. interinediuin-náX, kivált pedig — a nyaláb 

 parenchymatikus elemeinek a bélbe való benyomulása folytán — a Corispcr- 

 in u m Ityssopifoliii »i -nál. 



Az elsődleges edénynyaláb farészének elemeit spirális falú edények és 

 tracheidák és gödörkés vastagodású — sokszor meg nem fásodó — faparen- 

 chyma teszi. A másodlagos hadromban ezekhez elfásodó erősebb, szintén 

 gödörkés vastagodású faparenchyma és lépcsős edények járulnak. Az edények 

 perforatiójára jellemző, hogy egyszerű, centrális és horizontálisan vagy 

 ferdén álló. 



A másodlagos hadromelemek prosenchymatikus szövetbe vannak 

 ágyazva, melyet az irodalom rendesen, mint vközles szüveUi's szokott említeni. 

 Kzt az elnevezést, mint már a bevezetésben rámutattam, nem tartom meg- 

 okoltnak s topographiai-anatomiai alapon a fatesthez ixylein) számítom, mert 

 a kambium befelé való osztódása útján jött létre, fareactiókat és fafestést 

 mutat. Elemei e szövetnek megnyúlt kihegyesedő, bar rendesen nem hosszant 

 kihegyzett sejtek, melyek egymás köré ékelődnek. Faluk nem oly vastag, 

 mint a libriform rostoknak rendesen szokott lenni. 



A háncs elemeit jellemzi, hogy azokban a parenchymatikus sejtek 

 dominálnak, a cribralis elemek háttérbe szorulnak s ritkábban jelentkeznek. 

 A Corispen)intn-ok másodlagos vastagodása folyamán csupán lágy háncs ala- 

 kul, a kemény háncshoz tartozó háncsrostok nem képződnek. 



Hogy a Caiiiphorosina-k vastagodása más typus szerint halad előre, arról már 

 az egyszerű rátekintéssel is világosan meggyőződhetünk. Regnault és Georghieff 

 azt vélték, hogy a Camplwrosma monspeliaca normális kambium útján gyarapítja 

 másodlagos szöveteit. Ez a tévedésök könnyen érthető, mert midőn már a 



