NÖVÉNYI liliEDliir Al-nüvií.nvkü\'íilet. 23 



osztották íi tclcc külső rótcgét, egy bizon^yos mélységben azonban a kerület 

 irányában is repeilezés állt be Az ennek következtében elváló oszlopocskák 

 végül már csak egy-egy, közepükön megmaradó csapocska által álltak a teke 

 belsejével összefüggésben. A csapok azután eltöredeztek, és nyomuk kerekded, 

 központi mélyedések és kiemelkedések alakjában maradt meg. A külső agyag- 

 réteg befelé hatoló repedései következtében, a belső agyagtekének felületén 

 is sokszögletű terecskck alakultak ; a csapocskák helyei pedig ezek közepe 

 tájára esve, apró magvacskák vagy köldökszerű képződmények alakját 

 utánozzák. 



Ugyanez az eset fordul elő a berezeli széndarabon is, amely tehát 

 szintén álkövület. A képződmény létrejötte teljesen összhangban áll azzal, a 

 mit a kőszén keletkezéséről ismerünk és amit a F o t o n i é ezirányü gyüj- 

 teménysorozata igen kimerítően bizonyít. 



A kőszéntelepek anyagát ugyanis eredetileg vízben szétázott, plasztikus 

 anyag képezte, mely a karbonkori vagy későbbi korszakok dús növényzeté- 

 nek víz alá jutó, mállott, ú. n. »sapropel«-anyagából állt. A széntelepek eme 

 autochton keletkezési módja mindenesetre a legtúlnyomóbb. 



A berezeli széndarab is vízben átázott s teljesen plasztikus anyag, 

 még pedig, amint a mikroszkópi vizsgálat alkalmával meggyőződtem, vala- 

 mely Conifera fájának víztől teljesen átitatott darabja volt. Ez a víztől ide-oda 

 sodortatva hosszúkás gömbölyded alakot nyert és ily állapotban került az 

 illető mediterrán körű homokrétegbe, ahol — bizonyára a víz visszahúzó- 

 dása következtében — száradásnak volt kitéve. Hogy az egész darab a neve- 

 zett homokban száradt meg és alakult szilárdt kőszénné, azt abból lehet követ- 

 keztetni, hogy a kiásás alkalmával azon a megrepedezett külső réteg darab- 

 jai is mind rajta voltak, pedig ezek azután, vizsgálat közben rendkívül könnyen 

 pattogtak le. így tehát szilárd állapotában a széndarab nem lehetett görgctés- 

 nek kitéve, mert különben már aközben lepattogott volna a külső rétege. 



A leirt széndarab igen érdekes példája az álkövületeknek, különösen 

 azért, mert szén, amely körülmény könnyen félrevezetheti a meghatározót. 

 Ezen a réven tényleg be is jutott a fosszilis növények irodalmába egy igen 

 gyanűs növényfaj, még pedig az Ust-Ballei-ból, Szibéria jurájából származó 

 BrachyphyUum insigiie Heer. Ez ugyanis olyan, terméseknek nézett maradvá- 

 nyokra van alapítva, amelyek bizonyára egyebek, mint a niinel; azokat 

 Heer tartotta. A rajzból kivehetőleg (1. Z i 1 1 e 1 - S c h e n k, I'aláophytologie, 

 p. 300 Fig. 207) nagyon valíjszínű, hogy azok hasonló körülmények folytán 

 jöttek létre, mint a berezeli szénteke és így szintén alkövületek. Heer meg- 

 határozását különben az is kétségessé teszi, hogy a rajzon, a termések közepe 

 táján át vont vonal szerint, a lerajzolt alakok több kövület darab összeillesz- 

 tése által kerültek ki. 



A leírtak alapján a BnuiiypliyUum insigne-í&}l a fosszilis növények között 

 igen kétesnek vélem, ami különösen azért bir jelentőséggel, mert Heer a 

 DracJiypliyUnin nemet e termések alapjain sorozta a Taxodieae-\\iz. 



