ö HOLLENDONNIiR FEIíKNCZ 



dc amint a typikus Icczek fejlődésénél, úgy itt is mindig a négy coUcncliyma 

 a l<iindulási pont. 



A paraléczeknetc kialakulása tehát szoros viszonyban van a stcreomával 

 illetőleg a levélállással. Miiui nagyobb a stcrcidák száma, annál erőteljesebb 

 lesz a payaléez is, ha pedig hiányzanak, akkor bekövetkezik ugyan a 4 collen- 

 chyma-lécz fölött az epidermisz felrepedcse és a paraképzés is megindul, de a 

 szárnyak typikus kifejlődése elmarad. 



A paraléczeknek a levelekhez való viszonyát elsősorban az bizonyítja, 

 hogy a lerélállással a léezek elhelyezése is szoivsan összefügg s a léczek a 

 már említett világosabb színű sávoknak megfelelő helyen a levélnyéltövénck 

 két oldalától húzódnak a következő levél hónaljáig, a hol kis lés választja 

 el a küvelkezii internodiniii léczeitöl. 



Ha a levélállás rendellenes, akkor ez a paraléczekben is kifejezésre 

 jut. így pl. 4 helyett G-ot találtam egy példányon, mert a keresztben átellenes 

 levelek közötti internodiumba egy páratlan levél volt beiktatva, amelynek 

 aljából szintén két paralécz indult ki, sőt ezek a le véltövénél összeolvadva 

 felfelé is folytatódtak. 



Vastagabb törzseken, a hol az epidermisznek és a paraléczeknek nyomát 

 sem találjuk, a mélyebben fekvő szövetek ledobására is reá kerül a sor, oly 

 módon, hogy a phellogen székhelye mindig mélyebbre vándorol és a régihez 

 ivalakban csatlakozó új phellogen, ujabb és újabb darabokat vág ki az elsőd- 

 leges kéregből illetőleg a másodlagos háncsból. 



A phellogen és általában az elparásodott sejtek kimutatására az am- 

 moniákos gentiana ibolyát" használtam, mely a párás részeken kívül, a cuti- 

 culát is ibolyaszínűre festi. Különösen erősen festi a phcUogent és a fiatalabb 

 parasejteket. 



H ö h n e 1 szerint*" az E. eui opaea peridermája azzal a tulajdonsággal 

 bír, hogy a valódi parasejtek között elfásodott úgynevezett phelloid-scjtek is 

 találhatók. A phelloid-sejteknck egymáshoz való csatlakozása alapján meg- 

 megkülönböztet tömeg- vagy pótló-phelloidot (Massen- oder Ersatzphelloid) és 

 Icválasztó-phelloidot (Trennungs Phelloid), amely megint lehet aktiv vagy 

 passzív, aszerint hogy a kéreg elválása a pararéfegben vagy a phelloidban 

 történik. Az előbbi esetben a pára, az utóbbiban pedig a phelloid sejtjei a 

 vékonyabb falúak. H ö h n e 1 az E. eiiropaea-t az első nagy csoportba, a 

 tömeg vagy pótló phelloidns növények közé sorolja és így tévesen utal 

 Weiss""" Ilöhnel-re, amikor azt állítja, hogy az Evonymiis enropaea-nak 

 leválasztó phelloidja van. 



Az E. enropaea léczeit a léczek között kifejlődő párától H ö h n e 1 

 szerint az a lényeges különbség választja el, hogy a léczek közötti peridcr- 

 mában levő phelloid kisebb-nagyobb rétegeket képezve összevissza hajlik, 

 kiékül ; a léezekben pedig, hol a phelloid a túlnyomó, a pára- és phelloid- 



' .S t r a s s b u r g e r, Grosses Bot. I'rakticum. 4. kiadás. 276 old. 

 •• i. h. GOl old. 

 ■* i. h. 5 old. 



