106 LEXGYEL GÉZA 



oldalon jönnek Iclie. A keresztmetszeti képben ezek után Solcreder a 

 »koztcs szövete s a merisztéma mivolta szerint ket typust különbüztct meg. 

 Az első esetben (pl. ('ainphorosiud) radiális irányban váltakozó líyűrűket 

 találunk faszövctből, melyeket keskeny vagy széles s olykor ugyanazon gyűrű 

 edénynyalábjainak l'arészeit egymástól elszakító, elfásodott vagy vékonyfalú 

 bélsugarak járnak át és ilyen gyűrűket vékonyfalű szövetből, melynek kép- 

 zésében a nyaláb háncsrészei mellett vékonyfalú köztes szövet különböző 

 mértékben vesz részt. 



A második esetben, mely az elsővel közbülső, összekötő typusok révén 

 all kapcsolatba és a Chenopodinceae többségénél fordul elő, az edénynyalábok 

 konczentrikus, spirális, vagy szabálytalan elrendeződésben, prozenchymatikus 

 köztes szövetbe vannak ágyazva. 



Ebben az irodalmi áttekintésben nagy altalánosságban képet nyertünk 

 a Clu'iiopodiacfac tengelyének kialakulásáról ; a fejlődés pontosabb menetével 

 majd a tengelyszerkezet tárgyalásában foglalkozunk. 



S o 1 e r e d e r-nek fentebb tárgyalt véleményéből világosan kitűnik, hogy 

 az ő két typusa között levő különbség pusztán az ú. n. közlcs szövcl^' fogal- 

 mában rejlik, mert konczentrikus váltakozó gyűrűk a második typusnál is 

 előfordulhatnak s elő is fordulnak abban az esetben, a midőn a kambium- 

 ivek nem rendetlenül, hanem zónákban helyezkednek el. Hogy a köztes 

 szövet mivoltával tisztába jöjjünk, vegyük talán szemügyre közelebbről e 

 szövetet. 



Prozenchyma természetű, nem nagyon vastagfalú sejtekből álló, aránylag 

 nagy kiterjedésű szövet ez, mely az edények s a háncsrészek között levő tért 

 kitölti s a másodlagos nyaláb szöveteinek főlömegét alkotja. Igaz ugyan, hogy 

 az első typus fatestében előforduló farostoknál (libriform) vékonyabb falú, de 

 ez még nem akadályozhat meg bennünket abban, hogy a másodlagos kam- 

 bium befelé való osztódása folytán létrejött oly szövetet, mely nem másod- 

 lagos bélsugár és a mely fareaktiót és fafestést mutat, az edénynyaláb fatestéhez 

 ne sorozzuk, mint ahhoz tartozó rostelemet. Természetesen ebben az esetben 

 az odatartozás a fatest (.\ylem) anatomiai-topographiai felfogásában van értel- 

 mezve, melynek mechanikus részét teszi s nem pedig Hziologiai értelemben. 

 Az utóbbi felfogás ugyan szétválasztaná ezt a szövetet az edénynyaláb szál- 

 lító farészétől (hadrom), de még mindig nem tenné megokoltta a külön 

 anatómiai fogalom (»köztes szövet«) felállítását. 



Fentebbiek után tehát véleményem szerint, miként azt M o r o t a De 

 Bary typusaival tette, Solercder két typusa is egyesítendő legalább a 

 szóban forgó csoportokra nézve egyetlen (Jhenopodiaceae typusba, mely a 

 sorozatosan egymásra következő (olykor csak egy, vagy egészen hiányzó) 

 másodlagos kambiumoknak keletkezése folytán jő létre. 



Szükségesnek tartottam előrebocsátani vizsgalataim eredményein alapuló 

 véleményemet, hogy az irodalmi áttekintés során kialakult nézetek kiegészí- 

 téséül szolgáljon. 



A fentebb már felsorolt inkább a tengely szöveteinek szerkezetére 

 vonatkozó irodalmon kivül ki kell emelnem még, mint legfontosabbakat : 



