100 SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK. 



A nörénytani szakosztály 1909. éyi márczius hó lO-én tartott 146. ülé- 

 sének jegyzökönyTe. 



Elnök : Klein Gyula. Jegyző ; Moesz Gusztáv. 

 1. Pro dán Gy. : „Adatok a Bükk és elöhegyeinek flórájához" czímű 

 dolgozatát előterjeszti T u z s o n J. 



ProdánGy. a Bükkhegységben gyűjtött, mintegy 14 harasztfajt, 

 90 egyszikű és 220 kétszikű növényt ismertet, még pedig egyrészt ökológiai, 

 másrészt fonológiai szempontok szerint csoportosítva. Majd felsorolja a 

 növényeket szisztematikai rendben, a termőhelyek megjelölésével és végül 

 néhány növény népies magyar nevét is közli. Mint a tudományra újat, leírja 

 a Carex Michelü Hőst. f. hasigyna P r o d á n-t. 



Előterjesztő a felsorolt növények közül, mint növényföldrajzi szem- 

 pontokból fontosabbakat, a következőket emeli ki: Ceterach officinarum 

 (déU), Botrychium matricariae (hegyi, alhavasi), Nárdus stricta (hegyi- 

 havasi), Streptopus amplexifolius (havasalji), Cerastium matrense (helyi alak), 

 Delphinium orientale (déli-keleti), Draha aizoon (déli), Arabis petrogena (déli), 

 Hesperis Vrabélyiana (endemikus), Saxifraga aizoon (hegyi-havasalji), Tur- 

 genia latifolia (déli), Pyrola minor (hegyi), Vaccinium vitis-idaea (hegyi- 

 havasi), Campanula divergens (déli), C. macr ostachy a (áéli), Medicago prostrata 

 (déli). Vicia sparsifl,ora ídéli), Scorzonera rosea (keleti). 



Mindezek, a felsorolt többi növény figyelembe vétele mellett, arra 

 mutatnak, hogy a Bükk hegység flórája minden irányba mutat vonatkozá- 

 sokat és közös vonásokat mutat a Vértestől a Hegyaljáig elterülő többi 

 hegyeinkkel is, a melyeket az Alföld északnyugati határhegyei név alatt 

 lehetne egy, több részből álló növény földrajzi területté összefoglalni. Ugyané 

 területet lí o r b á s „Osmátra" névvel jelöli, Simonkai felosztása szerint 

 pedig a Bükk flórája a tátrai, középdunai, alföldi és a pannóniai flórajárások 

 flórája között foglal helyet. 



Kümmerle J. B. felhívja a szakosztály figyelmét arra, hogy a 

 Ceterach offic. tarkői előfordulása hazánkban a legészakibb. Tarkőről közöl- 

 ték Vrabélyi és Borbásis. Tarkőhöz legközelebb fekszik budapest- 

 vidéki termőhelye: Nag)'kovácsi erdeje és a Remetehegy. Ujabban azonban 

 e két helyen nem találták. 



Bernátsky J. arra vonatkozólag kér felvilágosítást, hogy Pro dán 

 milyen ökológiai körülmények közt találta a Strepiojms-t és a Nardus-t. 



Tuzson J. a felvilágosítást megadja. 



Szabó Z. : „A Knaiitiák anatómiája'^ czímen a Knautiák monogra- 

 fikus feldolgozásának egy fejezetét adja elő. Vizsgálatait nagyrészt élő- 

 növényeken végezte. A vizsgált fajok a következők: a Knautia orientális, 

 arvensis, drymeia, macedonica, baldensis, longifolia, silvatica. 



A szár anatómiájában kiemelendő a szövetek topográfiai elrendező- 

 dése. A hypokotil szárban és a fiatal szárrészekben, a kocsányban külön- 

 külön futnak le a gyűrűalakban elhelyezkedett edénynyalábok, a melyek 

 közt a bél alapszövete, bélhüvelyként vastagodott stereoma övet alkot. Ez a 

 bélhüvely az idősebb szárrészekben a xylemmel összefolyó zárt gyűrűt alkot, 



