122 



RAPAIC8 RAYMUND 



A sarkantyú hegyének egyenes, görbe vagy bepöndöritett 

 volta, hasonlóképen bizonyos határok között, szintén eléggé jel- 

 lemző az egyes fajokra. Eltekintve az A. Henryi és ecalcarata- 

 tól, a melynek szirmán a méztartó alig kizacskósodásnak minő- 

 síthető mélyedésben van, a következőkben foglalhatom össze erre 

 vonatkozó megfigyeléseimet : egyenes vagy többé-kevésbbé ívesen 

 hajlott vagy hegyén gyengén megtört sarkantyúja van az A. parvi- 

 flora, A. glanca, A. Kitaihelií, A. Einseleana, A. Ottonis, A. beata, 

 A. alpína, A. Moorcroftiana, A. fragrans^ A. lactiflora, A. viridi- 

 flora, A. Leptoceras, A. canadensis és A. coerulea fajoknak, bár 

 ezek között is, különösen az A. Ottonis és az A. alpina pél- 

 dányai között nem egy esetben akadnak olyanok is, a melyek- 

 nek sarkantyúi erősen a másik minta felé hajlanak ; végén bepön- 

 döritett és többnyire erősebb sarkantyiíja van az A. brevistgla, 

 A. puMfiora, A. aurea, A. glandulosa, A. oxysepala, A. sibirica, 

 A. Karelini, A. vulgáris és A. olymjnca-nak. 



A sarkantyú fejlettsége nagyon különböző. Az A. Henryi 

 szirmán, kis gödröcskében találjuk a mézfejtőt, az A. ecalcarata 

 szirmán parányi gyüszűbe sülyed már le, mig aztán az A. parvi- 

 flora-nak már feltűnő sarkantyúi vannak A legtöbb faj virágjá- 

 ban nem is igen van nagyobb különbség a szirom lemeze és 

 sarkantyúja hosszában, csak három faj tesz ebben a tekintetben 

 kivételt, a mennyibeg az A. viridiflora, A. canadensis és A. 

 coerulea sarkantyúi sok esetben feltűnően hosszabbak a szirom 

 lemezénél, különösen az A. coerulea tűnik ki ebben a tekintetben 

 a szirom lemezénél néha tízszer is hosszabb sarkantyúival. 



