AZ AQUILEGIA-GÉNUSZ 123 



A virág átlagos nagysága több fajon szintén eléggé állandó, 

 de a legtöbb esetben a termetet befolyásoló ökológiai körülmé- 

 nyek közvetett eredményéül a virág nagysága is tág határok 

 között ingadozik. Nagyon gyakori eset az is, hogy a \irág nem 

 tud rendesen kifejlődni és ilyenkor többé-kevésbbé el is torzul. 

 Az .4. vulgáris alakköréböl nem egy ilyen tökéletlen virágií pél- 

 dányt hasitottak már ki külön fajként. Úgy látszik azonban, 

 hogy bizonyos vidékeken az ilyen tökéletlen és félig-meddig 

 elzöldült virágú akvilégiák gyakori jelenségek. 



Az akvilégiák virágjai elöbb-himesek, tehát idegen beporzásra 

 szorulnak. A heporzást rendesen poszméhek végzik el. Csalogató 

 szerül a sarkantyú hegyében rejlő virágméz szolgál, a melyet 

 részben úgy kerítenek hatalmukba a poszméhek, hogy a virág 

 kelyhébe szállva, a sarkantyúból kinyalják, avagy pedig, ha igy 

 nem boldogulnak, a sarkantyút felszakítják és igy szürcsölik fel 

 a méztartóból a mézet. Az elöbbeni eset a rövidebb sarkantyús 

 akvilégiák beporzásánál, az utóbbi pedig a nagyon hosszú sar- 

 kantyús akvilégiáknál fordul elő. Meehan^ valószínűnek tartja, 

 hogy a méhek is megrabolják az akvilégiák virágjának mézét. 

 A kassai Gazdasági Akadémia botanikus kertjében úgy az 

 előbbi, mint az utóbbi mézszerzési módról meggyőződtem, az 

 utóbbiról az A. coerulea var. chrysantha nagyon hosszú sar- 

 kantyúval bíró virágain, az előbbiről pedig az A. vulgáris ssp. 

 coerulescens virágain. Ámde ezeken kivül még más rovarok is 

 szerepelnek az akvilégiák beporzásában, sőt közvetve még a 

 szél is. Kétségtelenül bizonyos ugyanis, hogy egy egész sereg 

 apró, szőrös testű rovar is részt vesz a beporzásban, a mikor a 

 virág porzóit, termőit, kelyhét összevissza mászkálva, végre is 

 a sarkantyúba mászik, mézet rabol s aztán má<ik virágra száll. 

 Ezeknek a rovarocskáknak a testén mindig található virágpor. 

 Nagyon érdekes jelenség az, hogy mi módon játszik közre a 

 szél az ak\dlégiák wágjának beporzásában. Az akvilégiák bokro- 

 sán nőnek, másrészt meg sok fajuk nagyon gazdagon virágzik. 

 Ezeknek a fajoknak a virágait (különböző tövekét is) a szél 

 gyakran egymáshoz verdesi, sőt akárhányszor a szarvalakúlag 

 meggörbült bibék egymásba akaszkodnak, úgy hogy ilyenkor a 

 két virág porzói és bibéi egymás közé kerülnek s ilyetén módon 

 a beporzás is végbemegy. 



A termés tüsző. A termőlevelek száma 3 — co ; számuk a 

 fajra éppen nem mondható jellemzőnek, bár több faj keretében 

 megtaláljuk a hajlandóságot arra, hogy a termőlevelek száma öt 

 legyen. A túszok nagysága szintén nagyon változik egyes fajok 

 foglalatán belől is, és úgy látszik, hogy az ökológiai körül- 

 mények bizonyos közvetett kompenzácziós hatás útján a tüszök 

 nagyságának kifejlődésében is szerepet biztosítanak maguknak. 



A magvak többé-kevésbbé háromélűek ; éretten fényes- 



1 Bull. Torr. Bot. Cl. VII. (188Ü) 66. 



