AZ AQUILEGIA-GÉNUSZ 125 



1. Campylocentrae, 



2. Ambiguae. 



6) Longicornes. 



Borbás rendszerének revideálása azok után, a miket az 

 elöbbeni fejezetben elmondottam, nagyon könnyű. íme mindjárt 

 a két főcsoport : az alacsony és a magasabb termetű akvilé^iák 

 csoportja már ismeretes ! Az elöbbeni fejezet után azonban már 

 azt is belátjuk, hogy ez a két csoport nem két rendszertani 

 csoport, hanem ebből a szempontból teljesen lényegtelen tulaj- 

 donságok alapján összeszedett keverék. És valóban azt is látjuk, 

 hogy a Suhscaijosae-Orthocentrae (vagyis a törpe termetű és 

 egyenes sarkantyús akvilégiák) csoportja egyáltalában nem függ 

 össze a Subscaposae-Campylocentrae-Q,^o^onVc\\. Ez az utóbbi 

 csoport ugyanis a maga valóságában semmi más, mint az A. 

 glaudnlosa meg az A, vulgáris^ ssp. coerulescens, var. nigricans^ 

 f. Sternbergii és var. viscosa; az, hogy a f. Sternbergii öt wdxew 

 és ezek mindenike mint külön faj szerepel, a dolog lényegén 

 semmit sem változtat. Az elöbbeni csoport még inkább termé- 

 szetes. Hanem azért oda is becsúszott egynéhány olyan alak. 

 a mely a következő csoportba beosztott alakokkal együtt egy 

 alakkör keretébe tartozik, mint például az A. nivalis. a mely az 

 A. glauca törpe alakját képviseli, vagy az A. grata, a melyet 

 A. Ottonis var. cun&ífolia néven a herbáriumban maga Borbás 

 is az A. Ottonis-hoz sorolt. 



Ha tehát ezt a két alakot és az egész Campylocentrae- 

 csoportot kivesszük a Suhscaposae szekczióból és eltekintünk 

 attól, hogy az Orthocentrae sorozatot Borbás tovább bontottK és 

 hogy ezek a kis csoportok semmi alappal sem bírnak, akkor a 

 Suhscaposae- Orthocentrae szekczió tartalma meg fogja állani a 

 rendszerezés szempontjából a helyét, ami tudnillik a benne fog- 

 lalt fajok rokonságát illeti. Ha azonban most abból a szem- 

 pontból nézzük ezt a csoportot, hogy valóban körülkerített egészet 

 alkot-e, és hogy szükséges-e tényleg ennek a csoportnak a 

 kikerekítése és elszakítása a másik csoporttól, arra az ered- 

 ményre jutunk, hogy a Suhscaposae- Orthocentrae-c^o^oxŰ)'3i fog- 

 lalt fajok olyan szorosan összefüggenek a következő csoport 

 bizonyos fajaival, hogy tőlük elválasztani őket nemcsak hogy 

 nem lehet, hanem nem is szabad. Maga Borbás is közeli roko- 

 noknak állítja az A. Einseleana var. thalictrífolia-t meg az 

 A. Üttonis-t. Hogyan kerülhet akkor ez a két alak két külön 

 szekczióba ! 



Kétségtelen dolog ezek után, hogy még akkor sem állja 

 meg a helyét Borbás-nak ez a megkülönböztetése, ha a Suhsca- 

 posae- Orthocentrae-csojiOTtot állítjuk szembe az Elatíores-csojiOYt- 

 tal és szemet hunyunk arra, hogy az utóbbiba már nem egy 

 „subscaposa" ak\ilégia jutott. 



Teljesen hasonló, vagyis tagadólagos eredményre vezet 

 kutatásunk akkor is, ha az Elatiores-szekció három csoportját 



