126 RAPAICS RAYMUND 



vizsgáljuk meg közelebbről. Ezt a három alszekcziót Borbás, 

 ügy mint amott a kettőt, a sarkantj'ú fejlettsége alapján választja 

 szét. A Breviconies csoportba azok az akvilégiák valók, a melyek- 

 nek sarkantyüjok rövidebb a lemeznél; a harmadik csoportba, 

 vagyis a Lonr/icornes-hez azok a fajok tartoznak, a melyek a 

 szirom lemezénél legalább kétszer hosszabb sarkantyúval bír- 

 nak, a középső, Vulgares- csopoYthn, pedig mindazok a fajok, 

 a melyek sem az első, sem a harmadik csoport keretébe bele 

 nem illenek, úgy hogy ez a csoport éppen olyan keverék, mint 

 a Subsca2)osae-S7.ekciő ; azért kellett aztán ezt az alszekcziót 

 tovább bontani Campylocentrae, tehát görbe sarkantyúsok és 

 Ambiguae, a hová az egyenes sarkantyiis y?/Zí/ares- akvilégiák 

 jutottak, csoportjára. 



Az Elatiores-Longicornes tartalma két faj kirekesztésével 

 éppen olyan összefüggő rokonsági sorozatot tár elénk, mint a 

 Subscajwsae-Orthocentrae, a melylyel különben a sarkantyú egyenes 

 voltában meg is egyezik. Az Elatiores-Campylocentrae, a maga 

 mesterségesen széthasogatott kisebb csoportjaival, valamint az 

 Elaiiores-Brevicornes-soTOzsiUal az A. vulgáris egész rokonsá- 

 gát magában foglalja, vagyis azt a rokonsági kört, a melyet a 

 Linné A. vulgaris-áha, mint gyűjtőfajba össze lehetne foglalni. 

 Az Elatiores-Amhiguae teljesen mesterségesen összeállított cso- 

 port. Tagjainak nagyobb része az Elatiores-Campylocentrae- 

 sorozatba való, a mit legjobban az bizonyít, hogy az ebbe a 

 csoportba sorozott pöndörödött- sarkantyús akvilégiák látszólag 

 (tudniillik a szárítás közben kiegyenesített) avagy rendellenesen 

 egyenes-sarkantyús alakzatai is az Amhiguae között találtak 

 helyet ; egy közülük a Longicores-hen levő fajok rokonsági 

 körébe tartozik (A. ílavescens); az A. Ottonis pedig összekötő 

 kapocs a Suhscaposae és az Elaüores között. 



Kétségtelen dolog a mondottak alapján, hogy Borbás 

 rendszere még a nagyobb csoportokat illetőleg sem fogadható 

 el. Egyszersmind azonban az is kiderül a fentebbiekből, hogy 

 ebben a rendszerben mégis megvan az a három csoport, a mely 

 az akvilégiák fajainak fejlődésében felismerhető három irányú 

 tendencziának megfelel. Ez a három csoport: 1. az A. parviflora 

 [Suhscaposae-Ortliocentrae)^ 2. az A. vulgáris rokonsági köre 

 {Elatiores-Campylocentrae), 3. az A. leptoceras rokonsági köre 

 {Elatiores-Longicor7ies.) Hogy maga Borbás is tisztán látta ezt 

 a három rokonsági kört, az akvilégiák elterjedésének tárgyalá- 

 sában használt kifejezésekből és állításokból határozottan kiérez- 

 hető. Hogy azonban mégis úgy összezavarta az akvilégiák rend- 

 szerét, az csak annak tulajdonítható, hogy Borbást a sziszte- 

 matikust munka közben gyakran hatalmába kerítette Borbás 

 a fajtfaragó. 



Ezt a három rokonsági kört azonban éa nem tartom annyira 

 önállónak, hogy őket szekczióként szakítsam szét egymástól. 

 Eltekintve attól, hogy a mézelő levél sarkantyújának fejlett- 



