130 RAPAICS RAYMUND 



Alatauban az A. Karelíni, a Kaukázusban az A. olympica, 

 Európában pedig az A. vulgáris, a melynek változatossága, 

 megfelelöleg annak a változatos földnek, a melyen él, testvér- 

 fajai változatosságát sokszorosan felülmúlja így vándorolt be 

 Szibériából a Délikárpátokba az A. glandidosa, a melynek 

 szűkebbkörú rokonságából való az A. alpina, noha helyettesítő 

 testvérfajának nem is mondható. Az oka ennek bizonyára az, 

 hogy az összekötő alakok ma már nem élnek. 



A rokonsági kör keletre húzódott alakjaiból az A. hre- 

 vistyla keletkezett, a melyhez hasonló fajokat a Himalájában is 

 találunk, a melyek különben is szorosabban összefüggenek egy- 

 mással. Ezek a fajok ősibb típusúak. 



A legmélyebben azonban az A. payriflora rokonsági köré- 

 nek a tagozódásába nyúlt bele a jégkorszak. Már az A. aurea 

 is, a mely az A. vuk/aris rokonsági körébe tartozik, eléggé 

 izoláltan él a Balkánon, a mennyiben az A. rjlandulosa-nak rokona 

 ugyan, de eléggé távoli rokona. Még feltűnőbb ebből a szem- 

 pontból az A. Ottonis, a mely a Balkánon és Itáliában több 

 izolált helyen él. És ha az A. Einseleana, Kitaíhelii és beata 

 ázsiai testvéreit keressük, szintén nem találjuk meg, egyedül az 

 A. Emseleana., meg az .4. parviflora között lehet néminemű köze- 

 lebbi rokonságot észrevenni. 



Ha ezeket az európai fajokat és elterjedésüket pontosab- 

 ban szemügyre vesszük, mindjárt feltűnik az, hogy mindnyájan 

 csak törpe alakokban élnek (mig ellenben az A. parviflora ter- 

 metesebb növény) és hogy mind az öten Európa legdélibb felé- 

 ben laknak. 



Z i m m e t e r, a ki az európai akvilégiákat önmagukban 

 vizsgálta, olyaténképen magyarázta meg ezt a jelenséget, hogy 

 mindezeket az akvilégiákat az A. vulgaris-tól származtatta. Ámde 

 ennek semmi, de semmi alapja sincsen, úgy hogy Borbás 

 teljes joggal utasította vissza ezt a feltevést. 



A magyarázata szerintem ezeknek a körülményeknek abban 

 keresendő; hogy ezeknek a fajoknak ősei és ezek közelebbi 

 rokonsága nagyon korán eljutottak hozzánk Európába, és itt 

 aztán a jégkorszak legzordonabb korában egy nagy részük ki- 

 veszett, egy másik felük meg Déleurópában fentartotta magát, 

 később pedig egyes fajok közülük újra nagyobb területet fog- 

 laltak el, mint például az A. Einseleana az Alpokon, az A. beata 

 a Pyreneusokban. Hogy azonban miért vesztek ki ezeknek a 

 fajoknak alsóbb régiókban lakó termetesebb alakjai és hogy 

 miért tűntek el másutt az A. beata, Einseleana és Kitaibelii- 

 hez hasonló akvilégia-fajok, azt már nem lehet megmagyarázni. 

 Ázsiában ugyanis A. parviflora-íéle akvilégiát az A. p)arvíf.ora-\i 

 kívül még csak kettőt találunk, a melyek azonban csak a har- 

 madkori flóra menedékhelyén, keleti Ázsiának délibb felén tudták 

 a jégkorszakot átküzdeni és az európai A. parriflora-íé\e fajok- 

 kal nem is függenek szorosabban egybe. 



