NÉHÁNY BEVÁNDOROLT NÖVÉNYÜNK 141 



liuber és H e i in e r 1 (Ö. ÍJ. Z. IHSi). p. 297) azt gyanítják, hogy 

 zágrábi botanikus kertből indult vámlorútra. Jelenleg ismerik már 

 nemcsak Ausztriából, hanem Németországból is. 



1876-ban találták először. Felfedezője: Vukotinovic L., ki 

 Zágráb mellett erdövágásban találta és elnevezte Senecio sonchoides- 

 iiek. (Rad. Jugoslavenske Akad. 1881 és FI. exsicc. Austro-Hung. 

 Nr. 658.) E helyről eltűnt és csak négy év múlva talált reá újból. 

 Schlosser Senecio Vukotinorici névvel látta el és leírását 1881-ben 

 az Ö. B. Z. 5-ik olddán közölte. Nagyon meglepő, hogy Zágrábban 

 való felfedeztetése után egy évre, 1877-ban már Kőszegen is meg- 

 jelent. Itt Freh találta első ízben, de fel nem ismerte, Seneeio 

 Cncaliaster-ne'k nézte. Borbás, midőn lí^93-ban a Hot. Centrbl. 

 270. oldalán ismerteti Waisbecker egyik munkáját, helyesbíti 

 Freh adatát Senecio VuJcofinorici-ve. Ugyancsak Borbás mutatja 

 ki, hogy e növénynek nincs Európában rokonsága. (Tauáregyes. 

 Közi. 1883.) 



Kőszeg vidékén Waisbecker évek múlva többször is gyűj- 

 tött belőle. Tudtommal legutoljára 1895-ben. Tehát mintegy húsz 

 esztendeig tartott ki egy szűkebb területen. De lehet, hogy még jelen- 

 leg is él ott. 



1883-ban Borbás megtalálja Gyepüfüzesen (Vas m.) és Két- 

 hciyen (Sopron m.) (Borbás: Ö. B. Z. 1886. p. 37.). Borbás 

 valószínűnek tartja, hogy e növény a giáczi botanikus kertből sza- 

 b;dult ki. 



188 4 -ben Kornhuber és Heimerl a Hanságon fedezik 

 fel nagy mennyiségben, még pedig a kapuvári égererdőben, különösen 

 a vágásokban, hol a növény 1 — 1"5 m. magasra nőtt. Azt gyanítják, 

 hogy vagy a gráczi, vagy a zágrábi botanikus kertből szaporodott el. 

 <Ö. B. Z. 1885. p. 297.) Kornhuber ésHeiberl ismerték fel 

 elsőknek e növényben az Erechthites hieracifoliíis-í. 



Hat esztendeig tartó csend után l^^uO-ben Szép Rezső „A 

 sümegi reáliskola értesítője "-ben arról ad hitt, hogy e növényt Sümegen 

 és Tátika hegyén megtalálta. Ez idő ota szinte évről-évre hallunk 

 hírt az Erechthitesnek újabb megjelenéseiről. 



1892 oiít. 2-án már Budapest határában íryűjti Simonkai L., 

 még pedig a Jánoshegynek Budakesz felé eső részében, erdei vágáí- 

 b:in és utak szélén. 



A növénytani szakosztálynak ugyanazon ülésén (1892 okt. 12), 

 melyen Simonkai ez előfordulást bejelenti. Borbás közli, hogy 

 C z a k ó K. is megtalálta Miirak eresztúron és Keszthelyen, P i e r s 

 pedig a Tátika hegyéről küMctte. Simon kai felfedezése után egy 

 évre rá, 1893 okt. 10-én Borbás is reáakadt Budapesten, még 

 pedig a Szép Juhásznénál, az erdei úton, melyet később kavicscsal 

 födtek s ezért innen eltűnt (Borbás: M. B. L. 1902. p. l.')l^. 

 Ugyanazon évben (l.s93) Borbás és Perlaky Gr. gyűjtötték a 

 a budapesti Zugligetbrn (Nemz. Múz. herb. !). Budapesten később is 

 előkerült. 1897-ben Simonkai megtalálja a Hárshegyen (D-gen herb.!) 

 és Borbás 1898-brin a Hárshegy mögött a kovácsii úon (M. B. L, 



