AZ ALYSSUM ARDUINI SZÁRÁNAK ANATOMÍÁJÁRÓL 33 



két vége ketté ágazik. Ugyanilyenekről tesz említést ^ S a n i o 

 is egy egész csomó növénynél. Hosszúságuk igen tág korlátok 

 között mozog ; a legkisebb 73, a legnagyobb 286 \i volt ; leg- 

 gyakoriabbak a 150 — 170. [x-osak. 



A mikrochemiai vizsgálat szerint faluk teljesen elfásodott. 



Mindezek a felhozott tulajdonságok : fejlődés, alak, vegyi 

 összetétel azonban még nem adnak biztos alapot, a melyre 

 támaszkodva eldönthetnénk, hogy ilyen esetben keményháncs- 

 csal, vagy libriformmal van-e dolgunk. Hisz a fejlődés mind- 

 kettőnél ugyanaz : cambiumból keletkező, prosenchymás, utóla- 

 gosan megvastagodó mechanikai elemek; alakjuk szintén meg- 

 egyező, vegyi tulajdonságaikat pedig a mi illeti, ismeretes, hogy 

 számos növény kemény háncs-rostjai szintén elfásodottak. 



Egyedül a cambiumhoz viszonyitoti helyzet dönti tehát el, 

 hogy az illető mechanikai elem a háncshoz, vagy a fához tartozik-e. 



Haberlandt is azt mondja,"-^ hogy „a kemény háncs 

 (Bastzellen, Hartbast) és libriform sejtek megkülönböztetése, nem 

 a tényleg előforduló morphologiai külömbségen alapszik ; ennek 

 jogosultsága első sorban a topographiai elhelyezéstől függ. Ily- 

 képen a vastagító övön belül levő mechanikai elemekkel — azaz 

 libriformmal — szemben, a kívül levőket, mint valódi háncs- 

 rostokat szoktuk szembeí'illitani." Ugyanezt a megkülönböztetést 

 teszi S a n i is, a kitől a libriform elnevez és is származik.^ 



A szóban forgó mechanikai elemek, ilyképpen nem lehet- 

 nek mások, mint libriform sejtek. 



Alakjuk ugyan néha nem mutatja a típust, de már Sanio* 

 is megemlíti, hogy ezeknek a rostszerű sejteknek az alakja, 

 ugyanabban, de még inkább a különböző növényekben is, igen 

 sokféle lehet. 



A fának harmadik alkotó eleme az el nem fásodott, hatal- 

 masan kifejlődött parenchyma. Dennert szerint a cruciferák 

 fájában nincs ugyan parenchyma, de azt megemlíti, hogy a prosen- 

 chymának néha olyan parenchymás kinézése van, hogy hova- 

 tartozását nehéz eldönteni. Jelen esetben azonban bizonyosan 

 parenchymával van dolgunk, mert a sejtek fala igen vékony és 

 tiszta cellulósából áll ; alakjuk a hossztengely irányában kissé 

 megnyúlt oszlopalakú parenchyma. Néha előfordul közöttük pro- 

 senchymás végű is, legtöbbször azonban keskenyebb faluk is 

 legömbölyített és igy gyakoriak közöttük a sejtközti járatok. 

 Hossztengelyük átlagos hossza 75 — 80 [x ; vízszintes tengely nagy- 

 sága pedig 13 — 15 [1. Faluk egyszeríien gödörkés. Hasonlóképpen 

 el nem fásodott faparenchymát talált Solereder^ a Vella 



1 Bot. Zeit. (1863), 106. old. 



* Physiol. Pflanzenanat. ül. kiad. 145. old. 

 " Bot. Zeit. (1863), 13. old. 



* i. h. 106. old. 



* Über den syst. Wert der Holzstructur bei den Dicotyledonen. 

 (1885.), 61. 0. 



Botanikai Közlemények. 1909. VIII. kötet, 1. füzet. 3 



