74 BERNÁTSKY JENŐ 



és a temesmegyei szikeseken magam is gyűjtöttem. Vizsgálataim 

 alkalmával azonban nem elégedtem meg azzal, hogy tisztára 

 csak a kérdés rendszertani oldalát igyekezzem megoldani, hanem 

 egyúttal az egész növény morfológiai felépítésével is igyekeztem 

 megismerkedni, mert más In's-fajok tanulmányozása közben úgy 

 találtam, hogy az egész növény morfológiája, nevezetesen a 

 rhizoma alkotása rendszertanilag, legalább nagyobb csoportok 

 megkülönböztetésére, szintén értékes. Hogy a vizsgálataimból 

 folyó következéseket más is felülbírálhassa, a fontosab herbáriumi 

 adatokra vonatkozó részleteket közzéteszem. 



I. Az 1. suhharhata rhizomája az I. pumila^ I. variegata, 

 I. hungarica, I. hosniaca, I. arenaria^ I. florentina, I. germanica 

 és /. paliida rhizomájától első pillantásra megkülönböztethető, 

 mert nem lapított hengeralakú, hanem keresztmetszetben kerek, 

 sőt kissé oldalról összenyomott. Más szóval, szélességi mérete 

 kisebb mint magassági mérete, a mi a többi említett faj rhizomá- 

 ján megfordítva van. Az említett fajoktól abban is különbözik 

 az 1. suhharhata, hogy a rhizoma oldalágai nem 40" — 45" vagy 

 ennél még tompább, hanem ennél sokkal hegyesebb szög alatt 

 ágaznak el. Máskülönben az I. suhharhata rhizomáján még a 

 következőket észlelhetjük. Eendszerint nem éppen vízszintes 

 helyzetű, hanem hol lefelé, hol pedig erősen fölfelé irányul. 

 A közel ujjnyi vastag, szívós, kemény rhizomatengely idősebb 

 részein az elhalt gyökerek kérge elpusztul s az edénynyalábok 

 tömege kemény, erős serték alakjában sokáig megmarad. Sor- 

 ban egymásután többnyire két-három, sŐt több évfolyamot vagy 

 évi hajtást különböztethetünk meg. 



A két-három legfiatalabb évi hajtásokat az elpusztult lomb- 

 levelek kemény, meglehetősen fás, sötétbarna s széjjel nem 

 foszló hüvelyrészei takarják. Mindez nem annyira a fönt emKtett 

 többi fajra, mint inkább az 1. graminea, I. humilis, sőt az 

 /. caespitosa rhizomájára is emlékeztet. 



A rhizoma hossza rendszerint 10 cm-nél több s legnagyobb 

 szélessége 20 — 22 mm. Meddő hajtás, a mely t. i. nem föld- 

 feletti szárral végződik, hanem a melynek csúcsrügye egyszerűen 

 új rhizomahajtássá lesz, valamivel gyengébb, legfölebb csak 

 13 — 14 mm magas és körülbelül 9 mm széles. Rendszerint a 

 virágzó szárral végződő (termő) hajtást megelőző második hajtás 

 a leggyengébb ; jó hosszúra nyúlt, lehet 4 cm hosszú is, vala- 

 mint egyes internodiumai is aránylag hosszúak, némelyike jó 

 2 — 3 mm-t elér. Az internodiumok száma rajta rendszerint 15. 

 Erre az aránylag hosszú, de leggyengébb hajtásra többnyire 

 egy kissé erősebb hajtás következik, mely átlag 14 mm átmérőjű, 

 de csak 2'5 cm hosszú s csak vagy 12 levélnyom olvasható 

 rajta. Az utána következő (legfiatalabb) hajtás a legerősebb s 

 ez már többé nem monopodiálisan, hanem szimpodiálisan ágazik 

 el. Miután az elhalt levélmaradványokat lefejtettük róla, körül- 

 belül 15 levélnyomot olvashatunk rajta. A 9. és 10. levél hón- 



