IBIS-TANULMÁNYOK 73 



ellátta, de azért még mindig vitás kérdés, hogy elfogadható-e 

 az a faj, mi a legközelebbi rokona s miben különbözik az tőle. 

 A magyar botanikusok legnagyobb része újabban egyetért abban, 

 hogy az I. suhharhata mint faj teljesen megállja helyét s hogy 

 a:5 az /. spuria-tó\^ valamint az I. Gueldenstaedtiana-tól, mint 

 legközelebbi rokonoktól jól különbözik, valamint hogy az /. 

 lilacina nem egyéb, mint /. subbarbata. S i m o n k a i pl. az 

 Erdély edényes flórájának helyesb. foglalata ez. müvében (1886. 

 p. 518) 1870. szám alatt következőként sorolja fel a növényt : 

 „I. subbarbata Joó Verh. sieb. Ver. 11. (1851) 98. — (I. spuria 

 Baumg. En. I. 64, et Auct. Trans., — non L. spec. 39. — 

 I. Guldenstedtiana Janka Közlem. XII. 175, — non Lep. — 

 I. lilacina Borb. Közlem. XIU. (1876) 49.)" De Papp Dezső 

 „Adatok az Jm-ek levelének nnatómiájához" ez. dolgozatában 

 (Növényt. Közlem. II, 1903, p. 41 — 72) arra az eredményre jut, 

 hogy a levél anatómiai s/.erkezete alapján „serami különbséget 

 sem lehet megállapítani'" (1. c. 71) az I. subbarbata és az 

 J. Oueldenstaedtiana között, miért is az /. subbarbata-t az 

 /. G^?íeZf?ensteefZímna faj változatának tekinti. Későbben látni fogjuk, 

 hogy nem az anatómiai módszerben volt a hiba, hanem másban. 



A külföldi szerzők közül Ascherson et Graebner 

 (1906) a „Synopsis der mitteleurop. Flóra" 3. kötet 495. lapján 

 az I. spuria-t főfajnak tekintik s ez alá sorolják a következő- 

 ket : I. spuria L., 1. notha M. B i e b. és I. ochroleuca L. s 

 ennek alfaja volna az I. halophüa Pali = I. Oueldenstaedtiana 

 L e p e c h. Utóbbinak változata volna az 1. subbarbata, minek 

 alapján ezt a növényt 1. halophila II. subbarbata A. e t G. név- 

 vel jelölik. Beck (1890) a „Flóra von Nieder-Österreich" ez. 

 mű 1. k. 189. lapján az Iris spuria két változatát ismeri el, 

 úgy mint : a) typica és p) subbarbata. Hozzáteszem, hogy a 

 Syn'opsis szerzői, valamint Beck is StapfO. tanulmányára 

 hivatkoznak (Ö. B. Z. XXXVII. (1887) és XXXVIII (1888) s 

 mint láttuk, mégis kissé eltérő eredményre tettek szert. Utóbbi 

 tanulmányra vonatkozólag röviden megemlítem, hogy szerzője az 

 I. subbarbata és I. spuria között uralkodó s J o ó által kiemelt 

 főkülönbséget, t. i. az álszakáll jelenlétét vagy hiányát, nem 

 ismeri el teljesen. De ennél meglepőbb a Synopsis-ban említett 

 diagnózis, melynek értelmében az I. subbarbata szára alig 4 dm 

 hosszú s ,,perigónsallangja nanJcingsárga'' , barnáspirosan vagy. 

 barnásibolya színnel befuttatva volna ! 



Látjuk, hogy az irodalmi adatok annyira ellentmondók és 

 zavart okozók, hogy azok alapján vajmi bajos tiszta képet 

 alkotni a fajról. Tehát elhatároztam, hogy a növényt magát 

 tanulmányozom s ily czélból a M. N. Múzeum, a budapesti Tud. 

 Egyetem és a kolozsvári Tud. Egyetem, valamint E, i c h t e r 

 Aladár dr. egyet.tanár herbáriumaiban, úgyszintén a két egyetem 

 kertjeiben rendelkezésre álló anyagot lehetőleg ré^rzletesen meg- 

 vizsgáltam. Az /. subbarbata-t egyébiránt a tordai sóstavak körül 



