IRIS-TANULMÁNYOK 71 



indaszerü, hosszúra nyúló hajtás nincs. A trausbaicali /. flavis- 

 sinia rhizomáján egy-egy évi hajtás méretei (hosszúság és széles- 

 ség) : 7X7, 6X8, 6X7. Ezzel szemben pestmegyei I. arenaria 

 rhizomáján 10X7, 12x7 vagy 18X4, tordai példányon 10X7 

 és 12X4, morvaországi példányon 8X4 méretűek az egyes évi 

 hajtások. 



A Haynald-féle exot. herb.-ban van egy „I. flavissima**, 

 „Dahuria'' (Kaspi-tó vidéke) jelzéssel, valószínűleg Schott 

 gyűjtése. A levelek hüvelyükkel együtt nagyon hasonlók az 

 /. arenaria leveleihez, 3 mm szélesek s 10 cm-nél kissé hosz- 

 szabbak. A rhizomahajtások azonban átlag vastagabbak s rövi- 

 debbek. A fellevelek pedig a jierigónsallangohat félhosszig jól 

 elérik. 



Igen biztos adatokat szolgáltat a bpesti tud. egyet, herbáriuma 

 is. Itt az „1. ftavissima Jcq. Nertschinsk, in Steppen, F. 

 Karc Plantae Dahuricae" jelzésű példány rhizomáján az évi 

 hajtások mind rövidek, gömbalakúak, szorosan egymás mellett 

 vannak s indaszerű hajtás nincs ; ezért a földfeletti levélcsomók 

 is közel egymás mellett foglalnak helyet. A kocsán elenyészően 

 rövid s a tartólevelek hegyökkel a perigónsallangoknak egy 

 ötödéig érnek. Mellette pedig egy rákosi I. arenaria kocsánja 

 akkora mint a termő, bár a tartólevelek a perigónsallangokat 

 szintén elérik, sőt a pesti puskaporos raktárak közeléből származó 

 példányon a termő csak 12, a kocsán pedig 18 mm hosszú. 



Ledebour a Flóra Rossica IV. kötet 102. és 103. lap- 

 ján 28. sz, alatt az I. flavissima-t, 29. sz. alatt az I. arenaria-t 

 sorolja fel. Utóbbira vonatkozólag megjegyzi, hogy „az előbbi- 

 től, melyhez minden bizonynyal legközelebb áll, egyéb ismertető 

 jeleken kívül könnyen megkülönböztethető, úgy hogy a perigón- 

 cső legnagyobb része a spathából kiemelkedik és a porzószál a 

 portoknál egy és félszer hosszabb". 



J a c q u i n (Collectanea IV. p. 98) az I. flavissima-ró\ úgy 

 nyilatkozik, hogy „spathae ad íiores oblongae"; főleg Gm elin-re 

 és P a 1 1 a s-ra hivatkozik. G m e 1 i n rajzán (Flór. Sibir. I. p. 

 31. tab. 5. fig. 2) jól látni, hogy a spatha (a fellevelek) a 

 perigónsallangok egyharmadáig ér, mert a perigóncső, termő és 

 virágkocsán együttesen rövidebb mint a spatha. 



Mindezek alapján kimondható, hogy a távol keleten otthonos 

 I. ftavissima az irodalom szerint főleg az aránylag hosszú fel- 

 levelek, a herbáriumi példányok alapján pedig főleg a rhizoma s a 

 rövid kocsán alapján fajilag jellemezhető ; tőle a hazai L arenaria, 

 nehezen bár, de nyilván pontosan megkülönböztethető s igazi 

 I. ftavissima hazánkban nincs. Hozzátehetjük, hogy Jacquin 

 szerint az /. ftavissima hazája Sibiria ; G m e 1 i n azt említi 

 róla, hogy „in paludosis locis" ; Baker szerint (Systema 

 Iridacearum in Journ. Linn. Soc XVI. (1878) p. 144) az L 

 ftavissima hazája „Sibiria centralis", az I. arenaria-é „Európa 



