IRI8-TANULMÁNY0K 69 



ról s a vékonyhártyás levélhüvely maradvány okról meghatároz- 

 ható ; a lomblevelek 9 cm hosszúak s 6 — 8 mm szélesek. 



III. Hogy ha ezek után atordai növényt vi/.sgáljuk meg, a 

 vizsgálat eredménye gyanánt kiderül, hogy az alföldi és a tordai 

 növény között állandó különbség nem állapítható meg, bár némely 

 adat könnyen félrevezetné azt, a ki az alföldi növényt különböző 

 helyekről kellőképen nem tanulmányozta. 



így pl. a Haynald-féle herb.-ban fekvő „/. flavissima 

 Jcq." (Wolff 1882. V.), — melyet Janka „ismert fel" „I. 

 flavissima" -nak^ — összesen négy darab növény. Az egyik kisebb 

 s közvetlenül a tordai hasadékból való. A másik három az eredeti 

 termőhelyről kertbe volt; átültetve s mi sem természetesebb, hogy 

 ez a három növény kövérebb, erősebb s nagyobb ; 20 cm magas, 

 levele jó 1 cm széles, a virágkocsán termővel és perigóncsővel 

 együtt 4 cm hosszú. Ezek a méretek talán félrevezethetnének, 

 ha a II. alatt emiitett alföldi példányokat a Csepelszigetről nem 

 ismernök. A Richter Aladár-féle herb.-ban Dick J.-tól 

 (1902. V. 8.) gyűjtött egyik példán a kocsán 3—4, a termő 

 8 — 9, a perigóncső 11 — 12 mm hosszú; más példányon a perigón 

 cső rövidebb, a termő és kocsán hosszabb. A fellevelek majd a 

 perigóncsövön kissé túl érnek, majd pedig határozottan rövideb- 

 bek, úgy hogy a perigóncső kiemelkedik belőlük. Az 1890 május 

 hóban Wolff-tól gyűjtött tordai növények és kecskeméti növé- 

 nyek (M. N. Múz.) minden lényeges vonásban egyeznek egy- 

 mással. Megemlítem, hogy a kolozsvári egyetemi növénykertből 

 kapott tordai Iris szintén tipikus I. arenaria, de kerti virág 

 módjára szintén kövérebb a sovány talajon termőknél. 



Az eredmény ellenőrzése kedvéért a kezemügyébe került 

 magyarországi példányok különböző szerveit pontosan lemértem s 

 a méreteket összehasonlító táblázatban összefoglaltam. Kiderült, 

 hogy sem a méretek, sokkal kevésbbé pedig az alakbeli jellem- 

 vonások tekintetében a tordai és egyéb termőhelyekről való 1. 

 arenaria között állandó különbség nem található. 



Még azt a kérdést lehetne felvetni, hogy mivel magyaráz- 

 ható az, hogy az I. arenaria mint tipikus alföldi homoki növény 

 elszigetelten Tordán, egészen más talajon, mészsziklákon is elő- 

 fordul. Erre vonatkozólag megemlíthető először is az, hogy az 

 I. arenaria Közép-Magyarországon iiincs szigorúan homokhoz 

 kötve, a mire példa a keszthelyi előfordulás ; azonkívül S a d 1 e r 

 gyűjteményében van egy példány Kistétényről „in saxosis" jelzés- 

 sel. Valószínű, hogy utóbbi esetben mész vagy pedig dolomit 

 kavicsos-homokos málladékáról van szó. Lovassy S. gazd. 

 akad. tanár szóbeli közlése szerint a keszthelyi Iris dolomit 

 homokos málladékán terem. A tordai termőhelyet is mészköves- 

 nek jelzik. A M. N. Múz. herb.-ban van azonkívül egy példány „In 

 monte Calvario in Dorogh Ap. 1862, Grundl" jelzéssel. Mindez 

 arra enged következtetni, hogy az I arenaria épp úgy előfordul 

 homokon is meg mészkő vagy dolomit homokos-kavicsos málla- 



