146 MOESZ G. 



ban oly nagy feltűnést és nem támasztott oly nagy irodalmat, mint 

 az Elodea canadensis. 



Valószínűleg 1836-ban került Északamerikából az Írországi 

 Warrington-ha, néhány oczeánontúli vízinövénynek behozatala alkal- 

 mával. Három évtized múlva már Berlin mellett volt. Középeurópa 

 vizeiben ijesztő mértékben burjánzott el. A spandaui csatornát nagy 

 pénzköitség és három bavi kemény munka árán tudták csak tőle meg- 

 tisztítani, 



l88()-b3n megjelent Alsóausztriában, a Dunában Mautern-néX 

 és l?^!-)5-ben Hainburg mellől közlik. Utóbbi helyen későn vették 

 észre, mert 1883 szepr. 14-én Pozsony mellett a „Poetschen" mocsár- 

 ban már megtalálja Degen A., akkor még Vili. oszt. tanuló (M. 

 Nemz. Múz. herb. !). Degen elküldte a növényt Staub M.-nak és 

 IStapf 0.-nak, kik benne felismerték az Elodea canadensis-i {?> i a \xh 

 M.: Termtud. Közi. 1884, p. 135 és Schiller Zs.: Ö. B. Z. 1884, 

 p. 73). Staub M. különben már 1881-ben felhívta a közönség figyel- 

 mét a külföldön terjeszkedő Elodea canadensis-re (Termtud. Közi. 

 1881, p. 211). Pozsony mellett Schiller is gyűjti 1883-ban (M. 

 Nemz. Múz. herb.!). Idézett czikkében megjegyzi, hogy a pozsonyi 

 Dunaágban otthonosan érzi magát e növény. Hazánk területén első- 

 nek Borbás találja 18^'2 júl. 10-én Nagyharhócz és Kishar'kócz 

 között, Vasmegyében. A Mura egy holt ágában bőven volt belőle. 

 (Borbás: Az átokhinár fenyeget. Tanáregyesület í Közi. 1882/3, p. 

 18.T — 186). Ugyanitt 1888-ban Márton L. is gyűjtötte (M. Nemz. 

 Múz. herb.!). 1885 szept. 5-én Hermann Gábor megtalálja a 

 Csepelszigeten, az elzárt Dunaágban, hol bőven volt belőle (Termr- 

 Fűz. IX. p. 282K A következő évben Schilberszky K. is gyűj- 

 tötte e hel}en. 1891-ben pedig ugyancsak Schilberszky ráakadt 

 Óbuda és a Római fürdő között, áradásos parton, a Duna egyik apró 

 öblöcskéjében, szemben a hajógyár-sziget északi csúcsával (Termtud. 

 Közi. 1891, p. 372). Bár itt tömött gyepekben \olt. a rákövetkező évben 

 már eltűnt innen (Fílarszky: Termtud. Közi. Pótf. 1892, p. 120). 

 Bizonyára elsodorta a víz. 



1891-ben Perlaky G. megtaUlia a Csepelszigeten, Tököl mel- 

 lett, állóvízben (M. Nemz. Múz. herb.!). 



Klein Gyula 1898-ban a budapesti Városligeti tóban látta 

 (Termtud. Közi. 1898, p. 276). Schilberszky K. (Termtud. 

 Közi. 1891, p. 872) említi, hogy dr. Procopp Jenő rákosfalvi 

 kertjének egy nagyobb niedenczéjében évek óta tartotta. Mivel erősen 

 elszaporodott, időnkint litkította és „nyalábszámra hordatta a kerttel 

 határos Rákos-patakba. Később már nyűggé lett és ezért teljesen ki- 

 irtotta. Lehetséges, hogy ísry került a Dunába is." 



Jelenleg Budapesten úgylátszik csak a Kelenföldön, a Gellért- 

 hegy tövében levő, téglavetés idejéből visszamaradt medenczében él 

 még (Mágocsi-Dietz S. közlése). 



1896-ban fedezi fel Zoltán V. Győr mellett (Zoltán V. : 

 Győr viránya. 1904, p. 12 — 16). Ezen előfordulás nevezetessége, hogy 

 az ország területén egyedül itt virágzott az Elodea. Virágai kicsinyek, 



