152 tJZAKOeZTÁLYl ÜGYEK 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK, 



A növénytani szakosztály 1909. évi április hó 14-én tartott 146. ülésének 



jegyzökönyve. 



Elnök : Klein Gyula. Jegyző :MoeszGusztáv. 



1. Fucskó M. a Papilionatae termésfalának anatómiáját, fejlődését 

 és biológiáját tárgyaló tanulmányát terjeszti elö. (Megjelenik.) 



2. Rapaics R. „A hazai sisakvirágok változatossága'^ czimü dolgo- 

 zatát M e s z G. terjeszti elö. Az Aconitumokat méltán sorolják ugyan a 

 variáló növények közé, de a génusznak ez a híre nem mindenben felel meg 

 a valóságnak. A pillás és a pillátlan Aconitumok között való megkülönböz- 

 tetés nem állja meg a helyét. A megkülönböztetésben fontos szerepet ját- 

 szik a szőrözet. Az Aconitumoknak szőre kétféle, de átmeneti alakok is 

 találhatók, miből a szerző azt következteti, hogy a két szörtipus közös 

 eredetű. A sisak alapján való megkülönböztetés csakis egy bizonyos fokig- 

 jogosult. A gumó fejlettsége, a szár hossza és erőssége, a levélzet sűrű- 

 sége, a fürt fejlettsége és a sisak nagysága a legszorosabban összefüggnek 

 egymással, még pedig kompenzácziósan. Mindezeknek az A. napellus és az 

 A. paniculatum alakkörének tagolódásában nagy szerepe van. Mindkét alak- 

 kör egy-egy növényföldrajzi egység. 



Az ökológiai különbségek szerint is többféleképen változnak a sisak- 

 virágok. A nyiltabb helyeket kedvelő fajok szára egyenes, a cserjésekben 

 és erdő szélén élő fajok ellenben hajlandók a kúszásra. Utóbbiak levele is 

 endesen nagyobb. Hazai Aconitumaink sokkal jobban variálnak mint a 

 nyugatiak ; különösen keleti Magj-arország flórája nemcsak a fajok számá- 

 ban, hanem azok alakkörének tagozódásában is a leggazdagabb. 



Az Aconitum fajoknak csak 5 változata él Európa nyugati felében, 

 míg keleti felében 25. 



A szerző végül közli a hazai Aconitumok meghatározó kulcsát. 



Szabó Z. hozzászólásában óvatosságra int, mikor Európa keleti 

 részének flóráját Európa nyugati részének flórájával egybevetik és gazda- 

 gabbnak mondják. Spanyolország flórája ugyanis még mindig nincs eléggé 

 kikutatva, a Balkán flóráját aránylag jobban ismerjük. A nyugati kutatók 

 jobban összefoglalják a változatokat. Végül a hazai kutatók kezébe aránylag 

 kevés nyugati növény kerül. 



3. Szabó Z. „Fejlődéstani megfigyelések a Knaiitia fajokon' czún- 

 mel közli fejlődéstani vizsgálatait, a melyeket a Kn. arvensis, drymeia, 

 macedonica és orientális fajokon végzett. A csírázás 8 — 10 nap alatt megy 

 végbe. A csiranövénykék erősen positiv heliotropikusak, a csiralevelek és 

 a hypokotyl szár epidermise kidudorodott és lencseszerüen megvastagodott 

 falú sejtekből áll. A radiculának diarch edénynyalábja van, a hypokotyl 

 szárrész a kotyledonok két levélnyomnyalábját tartalmazza. Faji különbségek 

 először az első lombleveleken jelennek meg (ú. m. : alak, szőrözet). A rügy 

 centri-akro-petális sorrendben, keresztben átellenesen elhelyezett leveleket 

 és ágrügyeket rejt. A virágzat dudora először félgömbös, a melyen akro- 

 petális sorrendben a spirális elhelyeződésű virágdudorok fejlödnek. A virág- 

 dudoron a levéldudorok a következő sorrendben fej lödnek : involucellum. 



