PAX F. „GRUNDZÜGE DER PFLANZENVERBREITUNG" 47 



Ebben a fejezetben szerző kultúrnövényeink termesztési statiszti- 

 káját is ismerteti és számos helyen. így pl. a takarmánynövényekről 

 szóló részben, vagy az erdőkről szóló soraiban az ország gazdálkodá- 

 sának tényleges hiányait tárja elénk. 



A munka második részének 3. fejezete a Tiryptogám növényekről 

 szól ; a diatomák, kárafélék, a gombák, zuzmók csupán érintve van- 

 nak. A mohák már réizletesebb ismertetés tárgyait képezik, főleg az 

 irodalom alapján, mihez szerző számos általános szempont fejtegetését 

 fűzi. A Schistostega osmimdacea-ra. vonatkozólag szerzőnek az az 

 egyedüli megjegyzése, hogy a Magas-Tátrában mindeddig nem figyel- 

 ték meg. Talán említést érdemelt volna e mellett a negatív tétel 

 mellett az, hogy a délkeleti Kárpátokban előfordul s az erdélyi 

 medenczében is. (Hazslinszky Magy. Birod. Moh-FIorája, 162.) 

 (Ez a moha különben Szomolnok környékéről is ismeretes ; tavaly- 

 előtt S c h ő b e r E. tanár úr (Szatmár) révén kaptam innen élő 

 példányait. 



Különösen hézagos a gombák tárgyalása; szerző a meglevő 

 irodalmat nem veszi kellően figyelembe: sem Hazslinszky, sem 

 Hollós adatai nincsenek kellően felhasználva és az újabban meg- 

 jelent czikkek közül pl. Bubák enumeráczióját. az irodalmi részben 

 idézi ugyan, de tárgyalásaihoz nem használja fel, hanem ahelyett 

 egy-két ethnographiai kitérés után felsorol a Kárpátok területéről 45 

 gombafajt és egy meghatározatlan Coprinus-t. Ez a részlet nem igen 

 emeli a munka értékét. 



A munka liarmadik része a Kárpátok egyes fiőraterületeinek 

 jellemzését és fejlődéstörténeti s növény földrajzi méltatását tartalmazza. 

 Az egész tárgyaláson az az alapgondolat vonul végig, hogy a nyugati 

 Kárpátok flórája fiatalabb és a diluvium után főleg nyugatról és 

 északról merítette elemeit, a keleti és déli Kárpátok flórája pedig 

 régibb, főleg a Balkán és a keleti flóraterületekböl szívta alkotó- 

 részeit és sokkal erösebben kifejlett endemizmus jellemzi. 



A két rész egymástól a Latorcza-völgye, vagyis a kassá — eperjesi 

 határvonal és a Jablonicza- szorostól le a Tisza völgyébe baladó vonal 

 közé foglalt erdős Kárpátok által van elválasztva. 



A keleti és a nyugati résznek egymástól való eme különbségeit 

 és elhatárolását, a mely úgyszólván az összes florisztikai, fejlődés- 

 történeti s geológiai adatokkal a legszebb összhangban áll, P a x 

 mindvégig igen szellemes magyarázatokkal kiséri s a kérdés meg- 

 világítását különösen fejlődéstörténeti irányával a tudomány mai szín- 

 vonalára emeli. A tényleges bizonyítékok és az eszme ismerete azon- 

 ban talán éppen oly régi, mint maga a magyar botanika és az összes 

 fejtegetések alapját a lényegesebb következtetések nagyrészével együtt, 

 pl. S i m n k a i Erdély Florájá-nak 1 — 30. oldalán igen alaposan és 

 részletesen megtaláljuk, ugyancsak S i m o n k a i Növényföldrajzi 

 vonatkozások ez. dolgozatának 621 — 624. oldalain ugyanezek az 

 eszmék vannak hangoztatva, sőt Kánitz-nak Hunfal vy munká- 

 jában közölt növényföldrajzi fejtegetéseiben is (p. 641 — 645). 

 A különbség nagyrészt a fejtegetések módjában van s a palaeontologiai 



